3-001 - European Parliament
3-001
DA
MØDET ONSDAG I DEN 23. OKTOBER 2002
DE
SITZUNG AM MITTWOCH I, 23. OKTOBER 2002
EL
ΣΥΝΕΔΡΙΑΣΗ ΤΗΣ ΤΕΤΑΡΤΗΣ Ι 23 ΟΚΤΩΒΡΙΟΥ 2002
EN
SITTING OF WEDNESDAY I, 23 OCTOBER 2002
ES
SESIÓN DEL MIÉRCOLES I, 23 DE OCTUBRE DE 2002
FR
SÉANCE DU MERCREDI I, 23 OCTOBRE 2002
IT
SEDUTA DI MERCOLEDI' I 23 OTTOBRE 2002
NL
VERGADERING VAN WOENSDAG I, 23 OKTOBER 2002
PT
SESSÃO DE QUARTA-FEIRA I, 23 DE OUTUBRO DE 2002
FI
ISTUNTO I KESKIVIIKKONA 23. LOKAKUUTA 2002
SV
SAMMANTRÄDET ONSDAGEN (II) DEN 23 OKTOBER 2002
___________________________
3-002
EN
IN THE CHAIR: MR COX
President
(The sitting opened at 9.00 a.m.)
3-003
EN
Sturdy (PPE-DE). - Mr President, some three years ago I led a march of MEPs down the Champs Elysées in Paris and almost got arrested. My real concern is that we are enlarging the European Union even though we still do not have a single market among the 15 Member States. I have asked the Commission and Parliament to put pressure on the French to lift the illegal ban on British beef. Yet we seem not to have got anywhere. We had the British minister in Paris yesterday refusing to eat British beef. I admit that was terrible. She did not eat it in front of the cameras, but I understand that she ate it in private.
I urge this House and you, Mr President, to make every effort to try and put pressure on the French to lift the ban on British beef or at least to put pressure on the Commission to take action against the French, so that we have a single market before we enlarge the European Union.
3-004
ES
Nogueira Román (Verts/ALE). - Señor Presidente, quiero atraer la atención de esta institución sobre un hecho que ocurrió ayer y que me parece poco respetuoso con el Parlamento Europeo. Estaba en esta Cámara, pretendiendo que contestaran a una pregunta mía a la Comisión que ocupaba el número 3. No se contestó a la pregunta, naturalmente, porque no llegó a tiempo, y después me enteré de que la Comisaria Vicepresidenta de la Comisión Loyola de Palacio contestó directamente ante las cámaras de televisión una de las preguntas a las que se responde por escrito, que ocupaba el puesto 90, y que trataba sobre un asunto del Estado español, en respuesta a una pregunta de una diputada socialista, y acompañada por un diputado del Partido Popular.
La interpelación de la Sra. de Palacio correspondía a un asunto absolutamente inexistente, porque contestaba a una interpretación de la diputada socialista, y me parece que es una manipulación de esta institución utilizar una pregunta para hacer como si la Unión Europea hubiera contestado a una pregunta importante y delicada.
Contestó a una pregunta que, en todo caso, correspondería al Consejo. Me parece que no debe seguir utilizándose esta institución para defender posiciones que, como todas son discutibles. Con independencia de lo que se piense y ocurra en el Estado español, esta institución no debe ser manipulada.
3-005
EN
President. - Thank you for the observation. It is the first time I have heard about the matter and thus I do not know what the details are. I will write to the Member when I have been able to look into the matter.
3-006
EL
Καραμάνου (PSE). – Κύριε Πρόεδρε, ήθελα να αξιοποιήσω την παρουσία σας σήμερα εδώ στην Ολομέλεια για να θέσω ένα θέμα που νομίζω ότι ενδιαφέρει το Κοινοβούλιό μας, εφόσον έχουν ψηφιστεί και σχετικά ψηφίσματα.
Όπως γνωρίζετε, η φετινή διοργάνωση των καλλιστείων για την ανάδειξη της Μις Κόσμος έχει προγραμματιστεί να γίνει στην Νιγηρία στις 7 Δεκεμβρίου. Πέρα από τις όποιες αντιρρήσεις μπορεί να έχει κανείς για το θεσμό, θεωρώ ότι είναι απαράδεκτο να πραγματοποιηθεί ένα τόσο λαμπερό διεθνές γεγονός σε μια χώρα που καταδικάζει τις γυναίκες σε θάνατο δια λιθοβολισμού, όπως έγινε τελευταία με την Αμίνα Λαουάλ.
Θεωρώ, κύριε Πρόεδρε, ότι θα πρέπει να υψώσουμε φωνή διαμαρτυρίας και το καλό παράδειγμα του Βελγίου, της Γαλλίας, της Ισπανίας, της Δανίας, της Ελβετίας και άλλων χωρών να ακολουθήσουν και άλλες χώρες, ώστε να μην εκπροσωπηθεί καμία χώρα της Ευρωπαϊκής Ένωσης σ΄αυτά τα επαίσχυντα καλλιστεία, που γίνονται σε μια τέτοια χώρα που δεν σέβεται τα θεμελιώδη δικαιώματα των γυναικών.
3-007
EN
President. - I would ask the Member to write to me with the details of the matter and I shall look into it.[1]
3-008
DA
Forberedende arbejde med henblik på Det Europæiske Råds møde den 24.-25. oktober 2002 i Bruxelles
DE
Vorbereitung der Tagung des Europäischen Rates am 24./25. Oktober 2002 in Brüssel
EL
Προπαρασκευαστικές εργασίες ενόψει της συνόδου του Ευρωπαϊκού Συμβουλίου στις 24/25 Οκτωβρίου 2002 στις Βρυξέλλες
EN
Preparatory work for the European Council in Brussels on 24-25 October
ES
Trabajos preparatorios con vistas a la reunión del Consejo Europeo de los días 24 y 25 de octubre en Bruselas
FR
Travaux préparatoires en vue de la réunion du Conseil européen des 24 et 25 octobre 2002 à Bruxelles
IT
Lavori preparatori in vista della riunione del Consiglio europeo del 24/25 ottobre a Bruxelles
NL
Voorbereidingswerkzaamheden met het oog op de vergadering van de Europese Raad van 24/25 oktober te Brussel
PT
Trabalhos preparatórios da reunião do Conselho Europeu de 24 e 25 de Outubro, em Bruxelas
FI
24. ja 25. lokakuuta Brysselissä pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelu
SV
Förberedelsearbete inför Europeiska rådets möte den 24-25 oktober i Bryssel
3-009
EN
President. - The next item is the Council and Commission statements on the preparatory work for the European Council in Brussels on 24 and 25 October 2002.
3-010
DA
Haarder, formand for Rådet. - Hr. formand, jeg er blevet bedt om at afgive en erklæring under overskriften ”Forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 24.-25. oktober 2002”.
Dette møde kommer til at spille en central rolle for det videre arbejde under det danske formandskab. Som bekendt skal dagsordenen især præges af det vigtige emne: udvidelsen og i den forbindelse også Kaliningrad, som Europa-Parlamentet jo har interesseret sig stærkt for. Udfaldet af mødet vil få stor betydning for muligheden for at opfylde den fælles målsætning om at afslutte udvidelsesforhandlinger med op til ti lande. Derfor gælder det om, at Det Europæiske Råd får truffet så mange beslutninger som muligt, så der er så lidt som muligt tilbage at gøre i København. Det, der bliver tilbage, kan såmænd blive vanskeligt nok endda.
På Det Europæiske Råds møde vil formanden for Konventet orientere Det Europæiske Råd om status for Konventets arbejde, og formanden for Europa-Parlamentet vil ligeledes tale til Det Europæiske Råd. Og lad mig starte med det sidste. Mødet med Europa-Parlamentets formand er blevet en fast traditiontratidion, som jeg ved, at stats- og regeringslederne i Det Europæiske Råd sætter stor pris på.
Når man tænker på den aktuelle dagsorden, er det naturligvis særlig interessant at høre parlamentsformandens syn på de spørgsmål, som Det Europæiske Råd skal drøfte, nemlig udvidelsen og herunder også Kaliningrad, som jeg vender tilbage til. Det er meget belejligt, at drøftelsen med Europa-Parlamentets formand finder sted umiddelbart før arbejdsmøderne om udvidelsen og Kaliningrad. Udover parlamentsformandens bidrag håber vi naturligvis også, at mødet vil vise sig nyttigt for parlamentsformanden og for Parlamentet, herunder udveksling af information og idéer til brug i det videre arbejde.
Og så lidt om udvidelsen. I Bruxelles skulle der gerne træffes beslutning om en række meget vigtige emner, som kan bane vejen for udvidelsen. Det skal besluttes, hvilke kandidatlande der kan afslutte tiltrædelsesforhandlinger i år. Udgangspunktet vil være Kommissionens fremskridtsrapporter for de enkelte kandidatlande og Kommissionens strategipapir for den samlede udvidelse, som blev præsenteret den 9. oktober af kommissær Günther Verheugen, som også er tilstede her. På baggrund af en omfattende evaluering af hvert enkelt kandidatlands fremskridt konkluderer Kommissionen, at 10 lande vil kunne opfylde alle kriterierne i begyndelsen af 2004, og på den baggrund anbefales det, at tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes som planlagt her i år. Det Europæiske Råd vil på sit møde i København desuden drøfte de kandidatlande, der ikke forventes at kunne afslutte forhandlinger i år (Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet), med henblik på at forberede beslutninger om disse landes videre tiltrædelsesproces.
I Bruxelles skal der endvidere træffes beslutning om udestående spørgsmål i udvidelsesforhandlingerne i forbindelse med den finansielle pakke. Der var enighed om de institutionelle emner på Rådets (almindelige anliggender) møde i går, og som en del af den finansielle pakke skal Det Europæiske Råd blandt andet fastlægge det totale beløb til udvidelsen, kandidatlandenes deltagelse i den fælles landbrugspolitik, herunder deres andel i den direkte indkomststøtte, og den samlede samhørigheds- og strukturfondsstøtte til kandidatlandene. Det Europæiske Råd skal desuden træffe beslutning om spørgsmål relateret til kandidatlandenes nettoposition i forhold til EU’s budget, og man nåede til enighed om grundlaget for disse beregninger.
Den hidtidige debat om disse emner har vist, at det ikke bliver let at nå til enighed. Det Europæiske Råd i Sevilla konkluderede, at EU’s positioner i de udestående budgettunge kapitler skal præsenteres for kandidatlandene i begyndelsen af november. Det betyder, at Det Europæiske Råd i Bruxelles skal træffe beslutning om disse emner, hvis vi skal overholde tidsplanen fra Sevilla. Det vil det danske formandskab insistere på, og mødet må så vare, indtil man har fundet en løsning. Som sagt må det forventes, at det bliver meget vanskeligt. Det kræver kompromisvilje fra alle parter, men en løsning skal findes.
Derudover skal Kaliningrad drøftes, og også på dette punkt skete der betydelige fremskridt på mødet i Luxembourg i går, som både hr. Verheugen og jeg selv lige kommer fra. Sagen blev drøftet i Sevilla. Kommissionen blev bedt om at studere mulighederne for en effektiv og fleksibel løsning på transitspørgsmålet - en løsning, der skulle være i overensstemmelse med acquis’et, og som blev til i enighed med de berørte kandidatlande. Kommissionen fremlagde sin meddelelse den 18. september. Den har været drøftet to gange i Rådet, og den har også været drøftet her i Parlamentet så sent som i sidste uge, den 15. oktober. Formandskabet har sammen med Kommissionen gennemført en række drøftelser med Rusland og har konsulteret især Litauen, som er det mest berørte kandidatland.
Ud over de principper, der lå til grund for mandatet fra Sevilla, har EU fremhævet Litauens suveræne ret til at kontrollere sine grænser og til evt. at nægte indrejse. Det har endvidere været lagt til grund, at en løsning ikke må forhindre eller forsinke Litauens fulde medlemskab af Schengen. Rådet har erklæret sig indforstået med, at der gives Litauen garantier i den henseende, og endelig er Rådet enig i, at Litauen må kompenseres for ekstra omkostninger, der måtte følge af en løsning på transitspørgsmålet.
Fra russisk side har man forfulgt ønsket om at opnå ret til visumfri transit med tog gennem Litauen. Det er en løsning, som indeholder mange problemer af teknisk, økonomisk, juridisk og politisk art. EU har dog ikke afvist at undersøge muligheden, og formandskabet vil fortsat arbejde for en løsning, der i videst muligt omfang tilfredsstiller alle parter, og som kan opnå støtte i Det Europæiske Råd. De retningslinjer, som jeg her har nævnt, blev fulgt under mødet i Rådet (almindelige anliggender) i Luxembourg i går. Det hensyn, jeg nævnte til, at Litauen skal kunne blive medlem af Schengen samtidig med de øvrige kandidatlande, hvis Litauen ønsker det - og det gør Litauen - enedes man om at tage i går. Det er således Unionens position, og jeg synes på den måde, at de 15 regeringer har forberedt sig bedst muligt til de drøftelser, der skal være på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles, og også de efterfølgende drøftelser med Rusland, som varetages af formandskabet, og som kulminerer med EU/Rusland-topmødet i København i november.
Med hensyn til Konventet vil Det Europæiske Råd i overensstemmelse med Laeken-erklæringen på mødet i Bruxelles høre en rapport fra Konventets formand, Valéry Giscard d’Estaing, om fremskridtene i Konventets arbejde. Det er en vigtig ambition for formandskabet at bringe arbejdet i Konventet videre. Konventet er kommet godt fra start og er nu gået over i den vigtige analyserende fase. Mængden af forslag stiger, papirbunkerne vokser, og jeg synes, at vi har været vidne til en meget spændende debat om Europas fremtid både i og omkring Konventet. Det har været en fornøjelse at følge det store engagement fra konventsmedlemmernes side, ikke mindst de konventsmedlemmer, som kommer her fra Parlamentet, som var været væbnet til tænderne, og som har præget debatten særdeles kraftigt.
Med Konventet er der for første gang - og i fuld offentlighed - skabt noget så usædvanligt som en ægte debat på tværs af de europæiske grænser. Det er ikke noget, vi er forvænt med. Den europæiske debat foregår som regel fra de europæiske politikere og til deres hjemlige publikum, og ikke til publikum i andre lande. Men sådan er det ikke med denne debat om Europas fremtid - det synes jeg lover godt for ambitionen om at skabe et mere demokratisk og folkeligt forankret europæisk samarbejde.
Som det vil være fremgået af redegørelsen, har vi på topmødet i Bruxelles en omfattende og ambitiøs dagsorden. Det er mit håb og min overbevisning, at alle lande nu vil udvise den fornødne kompromisvilje og bidrage til at træffe de vigtige beslutninger, som jeg her har redegjort for, og jeg skal naturligvis ikke skjule, at det, der er tilbage, især er nogle nødder, som er meget vanskelige at knække, og det vedrører naturligvis økonomi.
Jeg vil gerne gentage og understrege, at Det Europæiske Råd ser frem til at høre Europa-Parlamentets formand, Pat Cox, og til at have en meningsudveksling med ham. Parlamentets betydning for udvidelsesprocessen er ubestridt - Parlamentet har på et meget tidligt tidspunkt, først i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, dernæst i plenum sagt, hvad der skulle gøres næsten med enstemmighed. Det har bidraget til det momentum, til den drivkraft, som gør, at udvidelsesprocessen forhåbentlig ikke kan stoppes i sidste øjeblik. Og det vil jeg gerne på formandskabets vegne takke Parlamentet varmt for.
(bifald)
3-011
IT
Prodi, Presidente della Commissione. - Signor Presidente, onorevoli deputati, ora che l’Irlanda ha votato a favore del Trattato di Nizza, abbiamo superato gli ultimi ostacoli politici verso la ratifica del Trattato e abbiamo spianato la strada all’allargamento. Mi rallegro per la scelta fatta dagli elettori irlandesi, che hanno dato prova di apertura e di senso di responsabilità.
Ciò che vale per l’Irlanda vale anche per tutti noi. Portare avanti senza indugi il processo di allargamento è nell’interesse comune. Per questo motivo, il prossimo Consiglio europeo di Bruxelles è di importanza fondamentale. Il dibattito si concentrerà sulle nostre raccomandazioni di chiudere i negoziati con dieci paesi candidati entro la fine dell’anno. Si discuterà anche della data di adesione di Bulgaria e Romania e della prossima fase del processo di candidatura della Turchia. Fra gli altri temi, tratteremo della questione di Kaliningrad. Avremo forse l’occasione di passare in rassegna la situazione internazionale, soprattutto come portare avanti la lotta contro il terrorismo, alla luce dei recenti tragici eventi di Bali e delle Filippine. Ascolteremo, inoltre, la relazione del Presidente della Convenzione europea e avremo l’usuale scambio di vedute con il Presidente del Parlamento.
Il primo punto all'ordine del giorno sarà dunque l’allargamento. Voglio ribadire i motivi forti che ci hanno portato a raccomandare agli Stati membri di concludere i negoziati positivamente con dieci paesi. Condividere con i nostri vicini europei la stabilità e la prosperità che abbiamo conquistato in mezzo secolo di integrazione è per noi un dovere storico e morale. La pace, la stabilità, la democrazia e lo Stato di diritto sono gli ingredienti essenziali per la stabilità politica. Hanno già funzionato egregiamente in passato, e la ricetta funzionerà anche per i futuri Stati membri.
L’allargamento porterà la governance e gli standard europei a tutto il continente. Ci attendiamo effetti positivi in moltissimi settori: amministrazioni pubbliche più efficienti, sistemi giudiziari più solidi, migliore protezione delle minoranze, efficace prevenzione della criminalità, soprattutto della criminalità internazionale, controlli più severi dell’immigrazione illegale, un monitoraggio più attento sui prodotti in circolazione, soprattutto sulla sicurezza alimentare, e, infine, standard più severi per la tutela dell'ambiente.
Sulla scena internazionale l'aumento delle dimensioni dell'Unione ne farà crescere il capitale politico. Le nostre politiche commerciali, finanziarie, ambientali avranno più peso; l’Europa saprà difendere meglio i diritti umani e potrà operare per ridurre il divario fra il nord e il sud del mondo. Se sapremo unirci lealmente e darci una sola voce potremo fare la differenza su questioni come il cambiamento del clima e la gestione dell’impatto della globalizzazione.
Oltre a questo, però, il primo gruppo di dieci nuovi Stati membri porterà vantaggi economici enormi all’Unione tutta intera, all'Unione cioè dei vecchi e dei nuovi Stati membri. L’aumento della popolazione rafforzerà il mercato unico: la popolazione aumenterà di circa 75-77 milioni di cittadini, portando il totale dell’Unione a 453 milioni. Per capire il senso di questa cifra, si pensi che la popolazione totale della zona NAFTA - che comprende gli Stati Uniti, il Messico e il Canada - è di circa 400 milioni.
Alcuni obiettano che, se con l’adesione dei dieci paesi candidati la popolazione aumenterà del 20 percento, il PIL complessivo dell’Unione crescerà solo del 4-5 percento. Questo non è un dato negativo, è un dato che mette in rilievo il fatto che noi soli stiamo realizzando, anche se a livello regionale, un processo di globalizzazione democratica; non è un dato negativo, perché significa un forte potenziale di crescita, date le caratteristiche di questi paesi. Non va dimenticato, infatti, che i dieci candidati stanno già crescendo a un ritmo superiore a quello dei quindici Stati membri attuali. Su base annua, la loro crescita nel 2001 è stata del 2,4 percento contro il nostro 1,5; nel 2000 2000, addirittura 4,1 percento contro il nostro 3,4. Soprattutto, i dieci candidati porteranno nell’Unione risorse umane altamente qualificate. I paesi dell'allargamento hanno, è vero, il 20 percento di popolazione in più e solo il 5 percento di reddito in più, ma hanno il 25 percento dei diplomi nel campo scientifico e ingegneristico. Questa è una risorsa che sosterrà fortemente l'aumento dello sviluppo.
Questi paesi sono quindi, per tutte queste caratteristiche, se interpretate con intelligenza, la nostra nuova frontiera. Le imprese europee avranno nuovi spazi di espansione e sviluppo perché ci sarà un grande bisogno di nuove tecnologie e perché i nuovi Stati membri offriranno un mercato di sbocco per i nostri beni e servizi.
Onorevoli deputati, se questi sono i vantaggi dell’allargamento, possiamo ora vedere i problemi che restano ancora sul tappeto. Prima di affrontarli, però, vorrei fare una piccola considerazione generale: dobbiamo stare molto attenti a non mettere in pericolo il successo dell’allargamento litigando sui dettagli, come spesso avviene quando si prendono decisioni politiche. L’unificazione dell’Europa deve sempre avere la precedenza sui ristretti interessi nazionali e di settore. Dobbiamo tenere sempre di fronte a noi il grande quadro di insieme e non dimenticare mai le potenzialità di cui ho parlato poc'anzi.
Negli ultimi anni questi dieci paesi hanno fatto progressi enormi. Le relazioni periodiche che la Commissione ha presentato di recente lo hanno riconosciuto in pieno e - voglio sottolinearlo - non si è trattato di analisi indulgenti o ottimiste. La fiducia che la Commissione ha riposto nei paesi dell’allargamento ha basi solide, serie e analitiche. I progressi fatti registrare nel passato sono la prova che tutti i dieci paesi saranno pronti per l’adesione agli inizi del 2004, anche in quei settori nei quali si richiede, ovviamente, di completare il lavoro iniziato.
Tuttavia, benché la nostra fiducia sia totale, la Commissione si è impegnata a monitorare gli ultimi preparativi e l’andamento dei paesi anche dopo l’adesione. A questo fine abbiamo preparato delle clausole di salvaguardia per il mercato interno e per il settore della giustizia e degli affari interni, che sono i settori che la nostra popolazione teme di più, di cui ha più diffidenza. Tali clausole di salvaguardia entreranno in funzione se gli impegni presi non dovessero essere rispettati nella pratica: è un'eventualità remota ma sempre possibile, e noi ne dobbiamo tenere conto.
Com'è noto, i punti centrali in discussione fra i capi di Stato e di governo saranno le questioni legate al finanziamento, le ultime rimaste ma non certo di piccolo conto. La questione sulla quale si registra il consenso più largo è quella dei trasferimenti netti. Appare chiaro che esiste un accordo unanime su due principi: in primo luogo, al momento dell’adesione, i dieci paesi non dovranno trovarsi in una posizione di contribuenti contributori netti; in secondo luogo, tutti gli impegni di spesa devono mantenersi entro i limiti, rigorosi, dell'agenda di Berlino. Noi ci siamo attenuti a questi due principi, e perciò penso che non sarà difficile trovare a Copenaghen un accordo sull’ammontare preciso.
Anche per quanto riguarda i fondi strutturali, sembra crescere il consenso su un ammontare annuo pari a circa 25 miliardi e mezzo di euro per gli anni 2004, 2005 e 2006. Francamente, non possiamo offrire di meno ai nostri concittadini. All'interno di questo impegno finanziario, nel 2006 i paesi della coesione - i paesi esistenti - riceveranno fondi pari a 231 euro pro capite, mentre i cittadini dei nuovi Stati membri avranno diritto a 137 euro a testa. Non credo che possiamo avere divaricazioni più forti di questa.
Infine, il problema dei finanziamenti agricoli, a tutti noto. Sono consapevole che alcuni Stati membri attuali hanno espresso delle riserve sulla sostenibilità di bilancio di queste proposte e hanno chiesto ulteriori garanzie. E' legittimo porsi il problema dei futuri assetti finanziari dell’Unione; anzi, ce lo dobbiamo porre. La Commissione mantiene la sua posizione: tutte le proposte che abbiamo fatto sono compatibili con le prospettive finanziarie stabilite a Berlino e non pregiudicano in alcun modo le decisioni future.
Per tutto l’insieme delle questioni finanziarie ancora pendenti, mi auguro che il Consiglio europeo di Bruxelles dia alla Presidenza danese e alla Commissione il mandato di concludere i negoziati in vista della decisione finale di Copenaghen. E' per questo che chiedo a voi un sostegno.
Tuttavia - ed è una postilla finale - un passo importante che dobbiamo fare in quest'ultima fase del processo di allargamento è quello dell'informazione. L'ultimo Eurobarometro, di due giorni fa, ci dice che la metà degli attuali cittadini dell'Unione è a favore dell'allargamento, mentre un terzo si dichiara contrario; gli altri non hanno opinione. Queste cifre sono abbastanza confortanti, da un lato, però sono anche preoccupanti, dall'altro: il 65 percento degli intervistati pensa cioè che l'allargamento provocherà l'aumento del traffico di stupefacenti, del crimine organizzato internazionale e della disoccupazione, che è proprio l'opposto di quello che io ritengo, con serietà e sulla base di analisi, accadrà in futuro.
Perché, allora, l'allargamento viene associato a questi timori? La risposta si trova nell'ultimo dato dello stesso Eurobarometro: solamente il 21 percento della popolazione pensa di essere bene informata sull'argomento, mentre il 79 percento ritiene di non esserlo. E' chiaro, quindi, che noi dobbiamo intervenire sull'informazione oggettiva, seria, profonda. Il gruppo che dichiara di non essere bene informato, come dicono le statistiche, non è necessariamente contrario all'allargamento, all'allargamento ha piuttosto, il più delle volte, una posizione indifferente. Tuttavia questa è, per me, la prospettiva peggiore.
Noi dobbiamo convincere i cittadini che l'allargamento sarà una soluzione e non un problema. E' per questo che la Commissione ha lanciato una campagna di informazione rivolta sia agli attuali Stati membri che ai paesi candidati. Il successo dell'allargamento dipenderà quindi dalla nostra capacità di informare correttamente la pubblica opinione e, anche sotto questo aspetto, non possiamo deludere le attese di milioni di europei. Infatti, il futuro della nostra Unione dipende dall'entusiasmo, dalla forza e dall'intelligenza che metteremo negli ultimi sforzi per completare questo processo.
(Applausi)
3-012
DE
Verheugen, Kommission. - Herr Präsident, Herr Ratspräsident, meine sehr verehrten Damen und Herren! Das Signal von Luxemburg, das wir gestern bekommen haben, war stark und positiv. Der Rat hat die Empfehlungen der Kommission akzeptiert, die Verhandlungen mit zehn Ländern abzuschließen. Der Rat hat das getan, weil die Kommission überzeugend darlegen konnte, dass sich unsere Empfehlungen nicht auf eine politische Wunschliste stützen. Es ging uns nicht darum, ein politisch gewünschtes Szenario für realistisch zu erklären, sondern es ging uns darum, zu erklären, was überhaupt realistisch ist.
Die Aussage der Kommission, dass diese zehn Länder zum vorgesehenen Zeitpunkt des Beitritts mit ihren Vorbereitungen fertig sein werden, ist keine grobe Schätzung, sondern sie ist eine solide, auf Kenntnissen, auf Erfahrung und auf dem wirklichen Stand der Vorbereitung beruhende Prognose, die wir voll und ganz vertreten. Ich lege Wert auf die Feststellung, dass die Kommission diese Entscheidung einstimmig getroffen hat und dass alle Kolleginnen und Kollegen in der Kommission, die Verantwortung für das Funktionieren der Politiken tragen, klipp und klar gesagt haben, dass es in ihrem Verantwortungsbereich keine Probleme mehr gibt, die nicht bis zum vorgesehenen Zeitpunkt des Beitrittes gelöst werden können.
Wenn man einmal gegenüberstellt, was in den verbleibenden 12 bis 15 oder 18 Monaten noch getan werden muss und was in den letzten fünf Jahren bereits geschehen ist - nur dann gewinnt man ja das vollständige Bild -, dann erkennt man sehr deutlich, dass es kein übertriebener Optimismus ist, wenn wir sagen: Die Vorbereitungen werden so sein, dass wir unseren Bürgerinnen und Bürgern sagen können, diese Erweiterung ist so gut vorbereitet, wie es überhaupt möglich war.
Der Rat hat auch die Vorschläge der Kommission im Hinblick auf Monitoring und Schutzklauseln übernommen. Das ist ein sehr wichtiger Punkt. Es geht dabei nicht um Misstrauen gegenüber den neuen Mitgliedern. Wir brauchen hier ein neues Instrument, weil wir eine vollständig neue Lage haben. Inzwischen sind Binnenmarkt und Währungsunion weit entwickelt, fast vollständig verwirklicht. Wir haben es mit Ländern zu tun, die sich in einem Transformationsprozess befinden. Wir hatten noch nie die Situation, dass wir zehn Länder auf einmal integrieren wollen und ein großer Teil von ihnen auch noch in einem Transformationsprozess befindlich ist. Daraus können sich Probleme ergeben, die niemand vorhersehen kann. Deshalb hält die Kommission eine sehr weit gefasste Schutzklausel für richtig, die es uns erlaubt, überall dort einzugreifen, wo unvorhergesehene oder unvorhersehbare Probleme auftauchen sollten.
Vor uns liegt noch eine schwierige Wegstrecke, das ist völlig klar. Aber, das wurde auch gestern wieder deutlich, das politische Momentum ist so stark, dass es uns nach Kopenhagen tragen wird und dass es uns auch in Kopenhagen zum Erfolg führen wird. Es gibt kein einziges Mitgliedsland, das seine Forderungen und Wünsche, die es in diesem Prozess noch gibt, mit einer Vetodrohung verbindet. Es ist wichtig festzuhalten, dass alle 15 sich auch gestern wieder zum Ziel des Abschlusses der Verhandlungen verpflichtet haben. Ich möchte deshalb zwei kurze Erwartungen an den Rat in Brüssel formulieren. Das Mindeste, was wir von den Staats- und Regierungschefs brauchen, ist eine Einigung, die es uns erlaubt, in der Zeit zwischen Brüssel und Kopenhagen die noch offenen Finanzfragen und die noch offenen agrarpolitischen Fragen mit den Kandidatenländern ordnungsgemäß zu behandeln. Die Kommission hält es nicht für möglich, Kompromisse erst in Kopenhagen zu machen, weil wir damit die Kandidatenländer in eine "Friss Vogel oder stirb"-Position bringen würden, und wir müssen doch unsere künftigen neuen Mitgliedsländer auch in ihren demokratischen Rechten ernst nehmen. Der Erweiterungsprozess kann kein Diktat sein, sondern er muss das Ergebnis einer gegenseitigen Vereinbarung, gegründet auf gegenseitiges Vertrauen, sein.
Die Diskussion über die finanziellen Probleme im Zusammenhang mit der Erweiterung bezieht sich im Grunde schon nicht mehr auf die Finanzfragen für die Jahre 2004, 2005 und 2006, sondern in Wahrheit bereitet sich hier bereits die Diskussion über die nächste finanzielle Vorausschau für die Zeit nach 2006 vor. Man muss dafür Verständnis haben, man muss aber auch sagen, dass der Erweiterungsprozess nicht zur Geisel für Positionen genommen werden darf, die erst im Zusammenhang mit der nächsten finanziellen Vorausschau zu diskutieren sind. Und ich glaube auch, dass wir darin übereinstimmen können, dass der 1999 in Berlin begonnene Weg, auch den europäischen Haushalt unter das Konsolidierungsgebot zu stellen und ihn nicht einfach explodieren zu lassen, natürlich weitergegangen werden muss. Ich freue mich darüber, dass insbesondere Frankreich und Deutschland sich zur Zeit besonders bemühen, auch in bilateralen Kontakten, zu einer Verständigung in dieser Grundfrage zu kommen. Ich glaube nicht, dass sich die Verantwortung, die Deutschland und Frankreich in dieser Frage haben, deutlich von der Verantwortung der anderen unterscheidet, aber richtig ist ganz sicher, dass es immer gut für Europa war, wenn diese beiden Länder bei einem großen, wichtigen, in die Zukunft weisenden europäischen Projekt eine gemeinsame Linie vertreten. Ich würde mich sehr darüber freuen, wenn es gelingt, diese gemeinsame Linie bis zum Beginn des Rates in Brüssel noch zu vervollständigen.
Ich glaube, dass jeder seinen Teil der Verantwortung übernehmen und seinen Teil der Arbeit tun muss. Die Kommission hat ihre Arbeit im wesentlichen bereits getan, doch das heißt nicht, dass wir jetzt die Hände in den Schoß legen können - ich bin noch lange nicht arbeitslos. Jetzt geht es darum, dass alle verstehen, dass dieses Erweiterungsprojekt ein politisches Projekt ist. Ich habe in den letzten Wochen mit einer Reihe von nationalen Parlamenten Kontakt gehabt und sage mit aller Vorsicht: Bestimmte Probleme, auf die ich dort gestoßen bin, haben auch dort etwas mit einem erkennbaren Mangel an Informationen zu tun. Was Präsident Prodi zum Thema Information gesagt hat, ist entscheidend. Ich möchte als Erfahrung aus dem irischen Referendum eine abschließende Bemerkung machen: Es hat sich doch in Irland ganz deutlich gezeigt, dass wir unsere europäische Sache dann voranbringen können, dass wir die Zustimmung der Bürgerinnen und der Bürger dann gewinnen, wenn wir für dieses Europa, für unsere europäische Sache wirklich kämpfen, wenn wir wirklich bereit sind, auf die Menschen zuzugehen und ihnen klipp und klar zu sagen, warum es richtig ist und warum es nötig ist. Es wird nicht gehen, wenn man denkt, das läuft alles von selbst, das läuft alles über die Medien. Die politisch Verantwortlichen in allen europäischen Institutionen, in den Regierungen und in den Parlamenten der Mitgliedstaaten, die wirtschaftlichen, politischen und kulturellen Eliten in allen unseren Mitgliedstaaten müssen jetzt die Verpflichtung auf sich nehmen, in den Dialog mit den Bürgerinnen und Bürgern zu treten.
(Beifall)
3-013
DE
Poettering (PPE-DE). - Herr Präsident, Herr Ratspräsident, Herr Kommissionspräsident, liebe Kolleginnen und Kollegen! Das, was an politischen Zielsetzungen sowohl durch den Rat als auch durch die Kommission - durch Kommissionspräsident Prodi und Kommissar Verheugen - hier dargestellt wurde, findet unsere uneingeschränkte Unterstützung. Aber wir müssen gleichwohl darauf hinweisen, dass die Europäische Union sich in einer sehr ernsthaften Situation befindet. Die Aussichten für den Gipfel jetzt in Brüssel sind, nach dem, was man hört, nicht sehr rosig.
Ich möchte für unsere Fraktion noch einmal sehr deutlich machen, dass wir immer als Zeitplan vorgesehen hatten, die Verhandlungen bis Ende dieses Jahres 2002 abzuschließen, dann im März oder April die Verträge zu unterzeichnen und die Beitritte im Jahre 2004 zu formalisieren, so dass die Beitrittsländer sich an den Europawahlen des Jahres 2004 beteiligen können.
Nun hat Herr Kommissar Verheugen gerade von Deutschland und Frankreich gesprochen. Ich stimme dem zu, dass es wichtig ist, dass sich diese beiden Länder verständigen. Aber ich halte es - und unsere Fraktion hält es - für einen schweren politischen Fehler, dass jetzt neue Bedingungen an den Abschluss der Verhandlungen geknüpft werden, dass man jetzt zunächst einmal einen neuen Finanzrahmen für die Jahre nach 2006, vielleicht sogar schon vorher, haben will. Ich möchte darauf hinweisen - der Kollege Böge als Haushaltsexperte hat es mir noch einmal bestätigt -, dass die Anpassung der Finanziellen Vorausschau und damit die Bereitstellung der für die Erweiterung erforderlichen Mittel zwischen 2004 und 2006 nach Artikel 25 der Interinstitutionellen Vereinbarung nur auf Vorschlag der Kommission und mit einer qualifizierten Mehrheit im Rat sowie der absoluten Mehrheit der Mitglieder und drei Fünftel der abgegebenen Stimmen im Europäischen Parlament beschlossen werden kann.
Hier ist also auch das Parlament im Spiel. Ich hoffe sehr, dass es gelingt, jetzt in Brüssel zu einem Ergebnis zu kommen, wie der Ratspräsident Haarder und auch Herr Verheugen es gesagt haben. Denn wenn es in Brüssel zu keinem Ergebnis kommt, dann wird es eine Verzögerung der Verhandlungen geben. Ich muss für unsere Fraktion sagen, wir halten es für unverantwortlich, wenn es zu einer Verzögerung der Verhandlungen kommt und diese Verhandlungen Ende dieses Jahres nicht abgeschlossen werden können. Deswegen ist es ein großer politischer Fehler, dass jetzt diese neuen Bedingungen auftauchen. Man hätte darüber sehr viel früher reden können. Es wäre tragisch, wenn die Beitrittsländer am Ende die Leidtragenden dessen wären, dass man sich innerhalb der Europäischen Union bisher nicht geeinigt hat.
Ich stimme dem voll zu, was auch Herr Kommissar Verheugen gesagt hat, nämlich dass die Beitrittsländer ihre Pflicht in den letzten Jahren getan haben. Aber wir in der Europäischen Union haben durch das Verschulden einiger Mitgliedsländer das Notwendige nicht getan. Es wäre ein Vertrauensbruch gegenüber den Beitrittsländern, wenn wir jetzt in Brüssel zu keinem Ergebnis kämen. Ich fordere alle Beteiligten auf, sich in Brüssel zu einigen und der dänischen Ratspräsidentschaft ihre Aufgabe zu erleichtern, damit wir dann bis Kopenhagen die Verhandlungen abschließen können.
Es wurde von der Information der Bevölkerung gesprochen. Ich kann nachdrücklich unterstreichen, was Herr Kommissionspräsident Prodi und auch Herr Kommissar Verheugen dazu gesagt haben. Herr Kommissar Verheugen, es wäre wichtig für das Parlament, auch mal zu hören, wie die Mittel, die der Kommission für die Informationsarbeit zur Verfügung gestellt werden, nun tatsächlich eingesetzt werden, um unsere Bevölkerung, die wir natürlich auf diesem Wege mitnehmen müssen, besser darüber zu informieren, wie wir diese Mittel einsetzen.
Es wird in Brüssel auch die Rede von Kaliningrad sein - Herr Ratspräsident Haarder hat davon gesprochen. Für uns ist wichtig, dass wir bei aller Notwendigkeit, die Probleme des Transits für Russland zu lösen - dass Russland daran ein großes Interesse hat, steht hier außer Frage -, sicherstellen, dass Litauen nicht den Eindruck bekommt, dass wir nun auf der Seite der Europäischen Union etwas über den Kopf Litauens hinweg entscheiden, sondern Litauen muss in seinem Empfinden für die Souveränität bestärkt werden. Alles, was am Ende beschlossen wird, muss natürlich die Zustimmung Litauens finden. Es müssen auch die Kriterien von Schengen eingehalten werden. Auf dieser Grundlage - auch im Hinblick auf die Sicherheit - raten wir natürlich zu Flexibilität, um eine Lösung mit Russland zu finden.
Aber es geht nicht nur um den Zugang zur Region Kaliningrad. Dahinter steht natürlich das große Russland. Es gibt auch andere Probleme an Grenzen. Denken Sie beispielsweise an den kleinen Grenzverkehr zwischen Polen und der Ukraine oder an den Grenzverkehr zwischen der Slowakei und Ungarn und der Ukraine - ich empfehle uns, dass wir auch dort einerseits natürlich die Sicherheit garantieren müssen, dass wir es auf der anderen Seite aber durch flexible Lösungen auch möglich machen, dass die Menschen auf beiden Seiten der Grenze sich begegnen können.
Sie werden in Brüssel einen Bericht vom Präsidenten des Konvents, Valéry Giscard D'Estaing, hören. Für unsere Fraktion und auch für unsere Partei der Europäischen Volkspartei (Christdemokraten) und der europäischen Demokraten ist der Zeitrahmen klar - wir haben das jetzt auf unserem Kongress bestätigt. Wir wollen ein Ergebnis des Konvents bis Ende Juni 2003, dann eine kurze Regierungskonferenz, so dass wir unter italienischem Vorsitz bis Ende des Jahres 2003 dann zu einem Vertrag von Rom oder zu einer Verfassung von Rom, einem Grundvertrag der Europäischen Union kommen können. Deswegen ist unsere Forderung an alle Beteiligten: Seien wir ehrgeizig, damit wir diesen Zeitrahmen einhalten und das historische Projekt sowohl der Erweiterung als auch einer Verfassung für Europa in dem uns vorgegebenen Zeitrahmen verwirklichen können.
Dieses ist unsere gemeinsame Pflicht für eine gute Zukunft unseres europäischen Kontinents.
(Beifall)
3-014
ES
Barón Crespo (PSE). - Señor Presidente, Señor Presidente del Consejo, Señor Presidente de la Comisión, Señor Comisario, Señorías, enfocamos el debate sobre la próxima Cumbre de Bruselas con un cierto optimismo.
El Presidente del Consejo, el Primer Ministro danés, Sr. Rasmusen, cuando tuvo el gesto de cortesía de invitarnos a la Conferencia de Presidentes a Copenhague, nos habló de las tres fases de la Presidencia danesa. Sabíamos que había que superar las elecciones en varios países miembros (Suecia, Francia y Alemania) y el referéndum irlandés. Y ahora comienza la segunda fase.
Hace falta que en Bruselas se despejen algunas incógnitas y que se llegue a acuerdos para poder preparar con tiempo -como ha dicho el Comisario Sr. Verheugen- la Cumbre de Copenhague. Es muy importante.
En primer lugar, voy a referirme a la cuestión que me parece más decisiva: que seamos capaces, no sólo de hablar de negociaciones y de dinero, que siempre es importante, sino también de dar un impulso político, una visión, a todo este proceso. Cuando uno se va a casar, las capitulaciones matrimoniales pueden ser importantes. En el mundo de Hollywood, hay matrimonios entre estrellas de cine que celebran contratos de más de 100 páginas. También es importante saber en qué casa se va a vivir, y la Convención tiene ahí su trabajo. Pero nuestro problema principal en la Unión, no en los países de la ampliación, es conseguir suscitar un entusiasmo político y una visión histórica. Ésta es una responsabilidad de la Comisión, del Consejo y también de todos nosotros, del Parlamento.
Me parece que es lo más decisivo, y yo diría que es el punto en el que hay mayor déficit en este momento. Se ha hablado del presupuesto, que es el resumen de las políticas. Según mi experiencia personal en el proceso de integración de mi país -también de Portugal- en la Unión Europea, los temas presupuestarios fueron muy importantes y definieron el cuadro actual, la Cumbre de Bruselas de 1988, la reforma MacSharry y la Cumbre de Edimburgo. Creo que hay que partir del hecho de que es bueno que haya perspectivas financieras -yo fui el ponente del Parlamento cuando se propusieron las primeras-, pero éstas no deben ser un corsé. Tienen que interpretarse en función de un principio político esencial: el presupuesto se aprueba anualmente.
Mi Grupo piensa que no podemos esperar hasta 2006, porque hay cuestiones importantes que resolver. La primera, como ha dicho el Presidente Prodi, es que los países candidatos no sean contribuyentes netos. Éste es un aspecto absolutamente fundamental, no sólo de presentación, sino de manifestación de solidaridad. En segundo lugar, hay que hablar del 80 % del presupuesto. La Comisión ha hecho una propuesta, que mi Grupo considera interesante y que hay que debatir, que no se refiere a cambiar el techo en la política agrícola común, sino a darle a ésta una posibilidad de futuro y, sobre todo, a introducir criterios de desarrollo sostenible y de solidaridad, de los que esta política carece. Por eso, tenemos la responsabilidad de hacer frente a estos problemas en este momento, sin esperar a 2006.
Lo mismo ocurre con los Fondos Estructurales, que son una manifestación de la cohesión económica y social, no total, pero sí un apoyo importante a la modernización de estos países, como ya lo ha sido para otros, como Irlanda -país del Presidente-, España -mi país-, Portugal, etc.
Tenemos que hacer el esfuerzo de pensar cómo podemos alcanzar mejores acuerdos que nos permitan defender nuestros intereses y, al mismo tiempo, extenderlos a los países candidatos. Es algo que no podemos relegar hasta 2006. Tenemos que afrontarlo ahora, y es importante que en la Cumbre de Bruselas se logren acuerdos entre Francia y Alemania, desde luego -no es bueno que un país se aísle del conjunto comunitario-, pero también entre el conjunto de socios actuales. Ésta es también una señal muy importante.
Por último, Señor Presidente, en este caso tenemos que hablar ya con los países candidatos sabiendo que estamos en vísperas de una decisión que comporta un destino compartido de futuro. Y también tenemos que hacer un esfuerzo conjunto en el Parlamento para poder respetar un calendario complejo que es una carrera de obstáculos que tiene que superarse con una voluntad política común.
(Aplausos)
3-015
EN
Watson (ELDR). - Mr President, if the Treaty had been rejected by your countrymen, this week's Council would have been marred by recrimination and disarray. Due in no small part to your efforts, Ireland's 'yes' vote has put us back on track for Europe to be reunited in 2004.
The decisions that remain will not be easy. As our esteemed former colleague the President-in-Office has said, decisions involving money rarely are. But the Heads of State and Government must not allow themselves to flunk this historic opportunity by fighting over how to pay the bill.
My group believes that enlargement can be financed under the financial arrangements agreed in Berlin. Some shifting between the different headings should be possible, within the overall limits. The final package must guarantee that new Member States will not be net contributors before 2007. Otherwise we will feed resentment and face the risk of more cliff-hanger referenda in the aspirant countries.
Inevitably, the major area of disagreement is the common agricultural policy. While the Liberal Group does not regards CAP reform as a precondition for enlargement, it is clear that significant reform of our farm policies is essential to the success of enlargement and also for other reasons.
I hear that President Chirac expects the United Kingdom to bring its budget rebate into play, while he refuses to countenance reform of his farm policies before 2006. We support the Commission's proposals to phase in income support to farmers for the new Member States, but we also expect all existing Member States to commit themselves to far-reaching reform of the CAP, as proposed in the mid-term review.
The second major area of concern is the readiness of the applicant states to live within the disciplines of the single market and respect the European Union's values. We share the concern expressed in the Commission's progress report about corruption in a number of these countries and the need for progress in implementing EU legislation, particularly in the field of justice and home affairs. That is why it is right that there should be a reinforced monitoring system to ensure that countries fulfil their commitments.
The President of the Commission called for enthusiasm and intelligence. Commissioner Verheugen's approach has demonstrated the latter, but a touch more enthusiasm in the Council for enlargement and for the new Europe it heralds would not go amiss.
(Applause)
3-016
SV
Sjöstedt (GUE/NGL). ( Herr talman! Kandidatländerna har nu ägnat många år och hårt arbete åt att anpassa sig till Europeiska unionen. De har rätt att förvänta sig att EU gör sin del av arbetet och att inga hinder reses nu mot att de tio länder som kommissionen pekar ut kan komma in i Europeiska unionen som planerat. Det vore en ödets ironi om det blir oenighet inom EU som skjuter upp utvidgningen.
Vår partigrupp delar inte uppfattningen att Nicefördraget var en absolut förutsättning för utvidgningen. Det hade gått att utvidga EU ändå med det gamla fördraget som grund. Nicefördraget handlar framför allt om att stärka överstatligheten och att öka de stora ländernas makt inom EU-systemet. Dessutom finns det ett problem med Nice-fördraget i fördelningen av makt till de nya länderna. Tjeckien och Ungern är faktiskt är diskriminerade vad gäller antalet platser i Europaparlamentet. Detta, menar vi, borde justeras i anslutningsfördraget.
Förhandlingarna måste sägas ha gått bra ur EU:s synvinkel. AnsökarKandidatländerna har arbetat hårt på att överta EU:s regelverk. Det viktiga nu är att det inte bara blir ett övertagande på papperet utan också i praktiken, och då inte bara när det handlar om den inre marknaden utan också när det handlar om miljö och om sociala rättigheter för arbetstagarna. Frågan är om inte EU också måste anpassa sig till att vara en union med tio nya medlemmar. Jag menar att mer borde ha gjorts. Det är vår egen oförmåga att reformera jordbrukspolitiken som nu har lett oss till en situation där de nya medlemsländerna faktiskt kommer att behandlas betydligt sämre än de tidigare medlemmarna under en ganska lång tidsperiod. Det är inte acceptabelt. Denna diskriminering bör bli så liten och så kortvarig som överhuvudtaget är möjligt.
Även på andra områden måste vi kunna se över vår egen politik så att den passar utvidgningen. Schengenavtalet är ett område där avtalets hårda gränskontroller riskerar att blir ett allvarligt hinder i samarbetet för nya medlemmar och för länder som inte är på väg in i Europeiska unionen.
När det gäller Kaliningradområdet vill vi se en lösning där ryska medborgare skall kunna resa mellan olika delar av sitt land utan visumtvång.
När det gäller arbetsmarknaden så menar vi att man skall behandla alla lika. Det är avgörande att man respekterar arbetstagarnas rättigheter i varje land från första dagen, så att man inte skapar en situation med social dumpning eller där arbetstagarna från ansökarkandidatländerna diskrimineras på arbetsmarknaden. Därför beklagar vi att kommissionen i praktiken har ifrågasatt detta genom ett rättsfall i Finland där man ifrågasätter att finska avtal gäller i Finland från dag ett.
Det viktiga nu är att undvika att utvidgningen skapar ett A-lag och ett B-lag i Europeiska unionen. Då krävs det också att vi kan förändra unionen. Självklart har också ansökarkandidatländerna ett val. De kan rösta ja. De kan rösta nej. Väljer de att rösta nej är alternativet nära samarbete med Europeiska unionen.
3-017
DE
Schroedter (Verts/ALE). - Herr Präsident! Ein historischer Prozess, die Gelegenheit für Frieden und Stabilität auf unserem Kontinent - beeindruckender können die Worte nicht sein. Ich wünschte, dass ein wenig von diesem historischen Geist und dem Bewusstsein für die Gelegenheit auf dem Gipfel von Brüssel zu spüren ist, damit er nicht zu einem Teppichhändlerbasar degradiert, denn genau das ist zu befürchten. Es muss dort die Bereitschaft herrschen, die Probleme zu lösen und nicht wieder zu vertagen. Die beeindruckende Leistung der Beitrittsländer wird dem Rat keine andere Wahl lassen, als zehn Kandidaten die Beitrittsreife zu bescheinigen.
Der Mangel an Solidarität allerdings und der Reformunwille in den Mitgliedstaaten wird für das Zusammenleben in einer erweiterten Union immer mehr zum Problem. So wird mit größter Selbstverständlichkeit darüber diskutiert, dass die Beitrittsländer in Zukunft in der Europäischen Union den britischen Rabatt finanzieren, ihnen selbst bleibt ein solcher jedoch verwehrt. Das ist einmalig in der Geschichte der Europäischen Union. Bisher wurde in Nettozahlersituationen im ersten Jahr ein Rabatt für alle gewährt. Der Vorschlag der Kommission und der Präsidentschaft, ihnen ein Jahr Strukturfonds mehr zu zahlen, wird von den EU-15 wohlwollend begrüßt. Warum denn? Weil aufgrund der fehlenden Absorptionskapazität das Geld am Ende in die Kassen der EU-15 zurückfließt. Das ist nicht die Solidarität, die die Union braucht. Einer Fortsetzung der "Sparkassenerweiterung" erteilen wir als Verts/ALE-Fraktion eine klare Absage.
Ein Wort zur Agrarpolitik: Der Reformunwillen hier stinkt einfach zum Himmel, und er ist den Bürgerinnen und Bürgern in der Europäischen Union nicht mehr zu vermitteln. Eine Reform ist nicht nur wegen der Erweiterung nötig, sie ist an sich überfällig. Dies weiter zu vertagen, ist absurd. Die Direktbeihilfen in diesem Umfang ohne Konditionen haben sich einfach überlebt und sind in einer erweiterten Union nicht mehr machbar. Wir müssen die Agrarreform jetzt beginnen und sie für 2007 gemeinsam zu einem fairen Konzept der EU-25 weiter entwickeln. Das Beibehalten von Privilegien darf nicht zu einer neuen Bedingung für die Erweiterung werden.
Ein Wort zum irischen Ja: Die Iren haben Ja zum Nizza-Vertrag gesagt und haben damit die größte Hürde für die Erweiterung beiseite geräumt. Aber die institutionelle Reform der Europäischen Union steht noch aus. Der Nizza-Vertrag hat die EU nicht wirklich vorangebracht. Demokratie und Entscheidungsfähigkeit müssen erst hergestellt werden, und das liegt in der Hand des Konvents. Ich plädiere deshalb dafür, dass der Vertragsentwurf des Konvents unbedingt 2003 anzunehmen ist. Die Funktionsfähigkeit ist keine Vorbedingung, aber sie ist eine Notwendigkeit für die erweiterte Union. Kommissionspräsident Prodi hat erwähnt, dass es eine mangelnde Zustimmung der Bevölkerung gibt. Ja, warum denn? In der EU mangelt es einfach an Transparenz und Demokratie, und das muss sich ändern!
(Beifall)
3-018
EN
Collins (UEN). - Mr President, I wish the Danish presidency well in the run-up to the EU Summit this week in Brussels. Enlargement, being the main subject on the agenda, has been very much at the heart of the referendum campaign on the Nice Treaty in my country.
The other issue - Kaliningrad - is also directly linked to enlargement. I welcome the measures proposed by the Commission to ease the direct transit of goods and people between Kaliningrad and the rest of Russia.
All of us have benefited from the in-depth and often intense debate on enlargement that has just taken place in my own country. The decision taken by the people of Ireland underlines their strong commitment to European integration and enlargement of the European Union. I welcome the fact that their decision clears the way for the conclusion of the accession negotiations for the first new Member States.
I support what Mr Poettering said. There must be no new conditions introduced or strings attached at this stage in the negotiation accessions. That would be a recipe for disaster.
The lesson we can all learn from the recent debate during the Irish referendum campaign should not be taken lightly. I endorse very strongly what President Prodi and Commissioner Verheugen have said on the need to keep people informed. The Irish electorate are making it clear that they will not be patronised or taken for granted by the political leaders and governments of the Member States, or by Brussels.
It is frightening to hear President Prodi say that almost 80% of respondents in a recent poll had no idea what was going on. Mr Haarder said earlier that there is an exciting debate in progress in the Convention. It may be exciting to insiders, but outside, as he well knows, it is hardly mentioned in the newspapers. Remember that when we hold a referendum on this in the near future, the issues we will be asked to decide on will be of far greater complexity and importance than those related to Nice. And we recently had great difficulty reaching a decision on that.
3-019
DA
Bonde (EDD). - Hr. formand, som man spørger får man svar. Irland har høstet et stort ja til flere jobs, neutralitet og udvidelse, men der er hverken jobs eller neutralitet i Nice-traktaten, og hvadenten irerne havde stemt ja eller nej, vil udvidelsen ske ved, at man tager erklæring nr 20, og flytter ansøgerlandenes stemmer i Rådet og pladserne i Parlamentet ind i tiltrædelsesaftalerne. Det vil jeg stemme for her i salen, men fremtidens historikere skal vide, at man gjorde et folk fortræd. Irland er det mest EU-positive land, som findes. Irerne stemte nej. Ii stedet for at give andre folk chancen for at udtale sig, trynede man så irerne på plads med en konstrueretkastreret påstand om, at de ellers vil standse udvidelsen.
Indtil nu har jeg kun talt positivt om det danske rådsformandskab. I dag må jeg beklage, at den danske rådsformand var med til at bedrage de irske vælgere. Ville hr. Fogh have standset udvidelsen efter et irsk nej? Han ville nok have taget et andet forslag op af skuffen og sikret udvidelsen uden Nice-traktaten. Det bedste, der kan siges om den traktat, er, at den kun skal holde i et år eller to. Så vil et nyt grundlag komme til afstemning fra det igangværende konvent. Nice-traktaten er det hidtil værste makværk. Jeg har udgivet den i konsolideret form, men kan absolut ikke anbefale bogen.
Nice er ikke velegnet til at sikre folkelig støtte i ansøgerlandene. Nice fjerner landenes ret til selv at vælge deres kommissær til fordel en flertalsudnævnt EU-regering. Fjern den anstødssten nu og erklær, at Kommissionen fortsat skal have en repræsentant fra hvert medlemsstatland. De irske vælgere har absolut ikke udtalt sig for at fjerne deres kommissær. Indholdet i Nice-traktaten har dårligt været diskuteret denne gang, og man har behændigt undgået, at irerne kunne få kendskab til Giscards første forfatningsudkast. Det blev fremlagt på et lukket møde i torsdags. KopierneForslagene var nummererede og blev samlet ind igen. Giscard har en kur mod folkeafstemninger: Hvis et land stemmer nej næste gang, kommer det ikke med. Stem ja eller forsvind. Lande, der tillader deres befolkning at stemme nej, vil man ikke længere tage hensyn til. EU-staten kommer før vælgerne. I Giscards demokrati kan man vælge mellem at stemme ja eller ja tak. Nej tak, hr. formand.
3-020
EN
President. - I will not abuse the privileges of the Chair by allowing myself the comment I would like to make, Mr Bonde.
3-021
FR
Gollnisch (NI). – Monsieur le Président, Messieurs les Présidents du Conseil et de la Commission, chers collègues, le Conseil est à la veille d'entériner la liste des dix candidats qui, selon la Commission, sont aptes à entrer dans l'Union européenne dès le 1er janvier 2004. Mais il y a un problème: ni vous, ni eux ne sont prêts.
La Commission avoue elle-même que seulement deux pays sur dix ont une économie capable de résister à la concurrence et des structures administratives et juridiques capables de faire appliquer ou respecter le droit communautaire. Elle parie que les autres seront au niveau dans treize mois. C'est un peu court comme analyse et comme délai.
L'Union européenne n'est pas non plus prête à accueillir ces pays, et je ne parle pas ici des dangereuses spéculations institutionnelles de la Convention. Je parle du manque total de réflexion de fond. Personne, parce qu'il existe un interdit quasi religieux touchant le sacro-saint acquis communautaire, ne s'est demandé si une Europe à vingt-cinq devait faire les mêmes choses que l'Europe à six, neuf, douze ou quinze. Du coup, vous êtes prêts à faire de ces pays des membres de seconde classe. Personne ne s'est non plus interrogé sur les coûts financiers ou autres en termes de chômage, de déstructuration économique et sociale. Regardez le bilan de la réunification allemande douze ans après: la fracture sociale et économique existe toujours malgré des transferts de l'Ouest vers l'Est estimés à plus de 850 milliards d'euros sur cette période.
Enfin, le sommet de Bruxelles va aussi s'interroger sur l'ouverture avec la Turquie de négociations d'adhésion. La Turquie est un grand pays, un pont entre l'Europe et l'Asie, mais elle n'est pas européenne, ni géographiquement, ni linguistiquement, ni culturellement. Pourquoi donc, dès lors, le lui faire croire? Est-ce à cause du chantage d'Ankara sur l'avenir de Chypre, ou à cause de l'incroyable arrogance de Washington qui s'est indignée de ce que son allié turc n'ait pas figuré dans la liste des États admis à l'adhésion par la Commission? Nous n'avons pas à supporter ici les conséquences de la politique proche-orientale du gouvernement américain.
En un mot, cette Europe qui sacrifie les intérêts des nations à des oligarchies qui ne sont pas conformes à ses propres intérêts, nous n'en voulons ni pour notre pays, ni pour nos frères de l'Est. Ils sortent du cauchemar communiste. Ce n'est pas pour aliéner leur liberté au profit d'un nouvel empire.
3-022
FR
Sudre (PPE-DE). – Monsieur le Président, l'approbation par le peuple irlandais, dimanche dernier, de la ratification du Traité de Nice est une très bonne nouvelle puisqu'elle permettra à l'Union de se préparer à l'élargissement historique aux pays d'Europe centrale et orientale ainsi qu'à Chypre et à Malte.
La présidence danoise de l'Union vient d'indiquer qu'elle prolongerait, si nécessaire, le Sommet qui doit se tenir à Bruxelles les 24 et 25 octobre prochain, pour aller au terme d'un ordre du jour particulièrement chargé, comme le Président Prodi l'a rappelé tout à l'heure.
Le commissaire Verheugen a regretté, lundi dernier, que la France ne se montre pas plus flexible sur la possibilité de réduire les aides directes aux agriculteurs, avant de décider le volume d'aide à prévoir pour les agriculteurs des futurs nouveaux membres, et a estimé que l'explosion des dépenses agricoles faisait de la PAC une cible logique pour faire des économies. Me permettrais-je de dire respectueusement au commissaire que cet avis me semble bien peu équilibré.
Le président Jacques Chirac a appelé hier à la recherche d'une solution acceptable par tous pour le financement de l'élargissement de l'Union européenne, et ce en conclusion d'une réunion de travail avec le président en exercice du Conseil, M.onsieur Rasmussen. Selon la France, cette solution doit passer par l'examen et le plafonnement de toutes les dépenses prévues dans le budget de l'Union. C'est par une remise à plat et un juste équilibre des efforts financiers de tous les États membres que nous parviendrons à une solution acceptable, par tous, pour réaliser l'élargissement dans les meilleures conditions.
Je suis certaine que la France est de bonne volonté et ferafournira sa part des efforts requis pour qu'une solution équitable soit trouvée au plus vite. Mais il ne saurait s'agir pour autant, de sacrifier telle ou telle partie de notre population, en l'occurrence les agriculteurs et le monde rural. L'effort financier légitimement attendu doit impérativement être réparti de façon juste entre tous les États membres de l'Union européenne.
3-023
PT
Lage (PSE). - Senhor Presidente, Senhores Deputados, Senhor Presidente do Conselho e Senhor Presidente da Comissão, em 1957, face ao imenso bloco soviético, a Europa dos fundadores era, segundo a expressão de Paul Valéry le petit cap au bout de l'Asie. Menos de cinquenta anos depois a União Europeia tornou-se na terceira potência mundial em população, rivaliza com os Estados Unidos quanto ao produto interno bruto e é a primeira potência comercial do mundo. A União Europeia é o único caso na História de uma potência que cresce pela adesão voluntária dos seus vizinhos. Este exemplo extraordinário que a Europa dá tem que ser retido quando se faz o alargamento a mais dez países.
No entanto, não basta crescer no corpo, é também necessário crescer no espírito, crescer no espírito europeu, esse espírito europeu que o filósofo alemão Karl Jaspers caracterizava como sendo "o sentido da História, da Ciência e da Liberdade". Acrescentemos-lhe a solidariedade. É preciso desenvolver o espírito europeu e impedir que na próxima cimeira de Bruxelas esse espírito europeu seja desacreditado por negociações e egoísmos nacionais ridículos, por disputas sobre quem deve pagar mais ou quem paga menos. Isto não significa que a oferta financeira a fazer aos países da adesão não seja algo de muito importante e significativo. E não significa que o financiamento futuro da União deva ter um carácter redistributivo. Uma União que tem tantas desigualdades no seu território tem que se preocupar com isso.
Mas não podemos fazer confusões. O Senhor Presidente Jacques Chirac não tem razão. A PAC é uma política injusta, desequilibrada e ruinosa sob o ponto de vista ecológico. Não pode ser comparada com a política de coesão, essa, sim, uma política justa e uma política de reforço da unidade interna da Europa. Comparar as duas políticas é um erro grave.
Finalmente, Senhor Presidente, temos de considerar o caso da Turquia: a mais elementar lealdade impõe à União Europeia que estabeleça um calendário de negociações com a Turquia. Não valem os argumentos linguísticos, culturais ou religiosos para afastar a Turquia da Comunidade Europeia, quando este país espera há tantos anos consegui-lo e tem feito esforços nesse sentido. Trata-se de lealdade e de honestidade da União Europeia perante os seus interlocutores.
3-024
FI
Suominen (PPE-DE). - Arvoisa puhemies, arvoisat komission ja neuvoston edustajat, puutun ainoastaan niihin ongelmiin, joita kaliningradilaisille syntyy kauttakulusta, ja siihen niihin esitettyihin ratkaisumalleihin. Komission ehdottama kauttakulkulupa eli niin sanottu Kaliningradin passi on mielestäni hyvä ratkaisu molemmin puolin. Se antaa Kaliningradin venäläisille normaalia viisumikäytäntöä helpomman mahdollisuuden matkustaa omaan emämaahansa, mutta se turvaa myös Liettuan suveneriteetin. Myös junakäytävävaihtoehtoa on esitetty. Tämä ajatus ei kuitenkaan vastaa nykytodellisuutta. Kysyä sopii, kuinka moni nykyisistä jäsenvaltioista hyväksyisi sen, että oman maan läpi kiitäisi juna, joka tulisi toisesta Euroopan unioniin kuulumattomasta valtiosta ja jonka matkustajia sillä ei olisi mitään mahdollisuuksia kontrolloida. Hyväksyisikö Belgia, Espanja, Italia tai Ranska tällaisen?
On hyvä, että neuvostolla on eilisen jälkeen yhteinen kanta kaliningradilaisten kauttakulusta. Kantojen muodostamista tutkiessani olen havainnut, että mitä kauempana jokin nykyinen jäsenvaltio sijaitsee Kaliningradista, sitä epärealistisempia näkökohtia se on esittänyt ongelman ratkaisuun. Tämä on suoraan sanoen vastuutonta sooloilua. Venäjän taholta esiin heitetty ajatus yleisestä viisumivapaudesta EU:n ja Venäjän välillä on valitettavasti myös saanut tukea joistakin jäsenvaltioista. On valitettavaa havaita, että sen mukanaan tuomia haittoja tai vaaroja ei kyetä realistisesti näkemään. Jos viisumipolitiikkaa halutaan lähteä höllentämään radikaalisti, niin eikö silloin pitäisi aloittaa Turkista, joka on sentään statukseltaan ehdokasvaltio. Yleinen viisumivapaus ei ole tämän päivän asia. Siksi sellaisen lupaaminen vaikkapa vain jonkin yksittäisen EU-valtion osalta on harkitsematonta, ja pelkään pahoin, että pelkästään siitä käytävä keskustelu vaurioittaa unioniin pyrkivissä maissa kansalaisten EU-myönteisyyttä.
Sen sijaan olen ehdottomasti sellaisen Venäjä-politiikan kannalla, joka tukee Venäjän kehitystä pitkällä tähtäimellä ja luo näin edellytyksiä joskus siirtyä viisumivapauteen. Muuten toteaisin, että venäläisille kannattaisi ehdottaa, että kun he ovat luopuneet Leninistä Leningradissa, Stalinista Stalingradissa, niin miksi he yhä edelleen tahraavat keskeistä eurooppalaista kulttuurialuetta Mihail Kalininin nimellä. Immanuel Kantin Köningsberg pitäisi palauttaa kunniaan.
Lopuksi haluaisin puuttua eurobarometriin. Komissio on aivan oikeassa siinä, että meidän pitää jakaa tätä valistusta, mutta kansalaisista 70 prosenttia odottaa kuulevansa totuuksia ja informaatiota kansallisilta hallituksilta. Miksi ne eivät tee mitään? Tämä ei ole oppositiopuheenvuoro, olen hallituspuolueen jäsen Suomessa.
3-025
DA
Andreasen (ELDR). - Hr formand, tak for redegørelserne fra Rådet og Kommissionen og også et stort tillykke og tak til det irske folk, som fik ryddet en stor sten af vejen for udvidelsen i lørdags. Det glæder mig, at såvel Kommissionens formand, Prodi og kommissær Verheugen sluttede deres inspirerede indlæg med at tale om information med udgangspunkt i de seneste Eurobarometer-undersøgelser. Kun hver femte europæer føler sig godt eller meget godt informeret. Det er ikke behagelig læsning. Det er heller ikke overraskende, for vi har kendt til problemet i mange år. Jeg har sagt det før i denne sal, og jeg siger det gerne igen: EU's informations- og kommunikationspolitik skal forbedres. Vi skal være parate til - som hr. Poettering var inde på - at finde de nødvendige midler. Informationen er baggrunden for forståelse og dermed for den folkelige opbakning og forankring, som EU skal have.
I udvidelsesforhandlingerne har vi nu passeret et punkt"point of no return" og der må ikke stilles nye krav. Der er brug for en radikal reform af landbrugspolitikken, ja, men lad os nu først få det hele på plads. Jeg glæder mig over resultaterne fra udenrigsministrenes møde i Luxembourg i de sidste par dage, og særlig glædeligt er det, at der er opnået enighed om, at ingen af de nye ansøgerlande under nogen omstændigheder kan blive netto-bidragyder i starten af deres medlemsskab af EU. Alt andet havde også været urimeligt. Jeg har tillid til, at Rådet med det danske formandskab i spidsen kan gennemføre denne store historiske opgave i København i december.
3-026
EL
Σουλαδάκης (PSE). – Κύριε Πρόεδρε, αύριο και μεθαύριο στις Βρυξέλλες είμαι σίγουρος ότι θα γίνει το προτελευταίο θετικό βήμα πριν από την Κοπεγχάγη σε σχέση με αυτή την εξαιρετική πολιτική της Ευρωπαϊκής Ένωσης, την πολιτική της διεύρυνσης με δέκα χώρες.
Αυτό το βήμα πρέπει να γίνει με αποφασιστικότητα, ρεαλισμό και με υπέρβαση όποιων μικροαντιλήψεων. Τα επόμενα βήματα δεν πρέπει να οδηγούν τα πρώτα, τα πρώτα πρέπει να καθορίζουν την εξέλιξη. Θα ήθελα να κάνω δύο, τρία μόνο σχόλια μια και ο χρόνος είναι πολύ περιορισμένος.
Πρώτον το Καλίνιγκραντ. Είναι σαφές ότι εκεί πρέπει να δοθεί λύση, όχι γόρδιου δεσμού αλλά χρυσής τομής που σημαίνει αρμονία, ορθολογισμό, λειτουργικότητα, σεβασμό και λαών και κρατών.
Δεύτερον, σε σχέση με τον προϋπολογισμό που συζητιέται πάρα πολύ. Δεν πρέπει να είμεθα μίζεροι και κακομοίρηδες και δεν πρέπει να ξεχνάμε ότι οι χώρες με τις οποίες θα διευρυνθεί η Ευρωπαϊκή Ένωση έχουν υψηλό ανθρώπινο δυναμικό, αλλά δυστυχώς περιορισμένους πόρους. Αλλά το υψηλό ανθρώπινο δυναμικό καθορίζει την ανάπτυξη και εκείνη πρέπει να δούμε.
Τρίτον, σε σχέση με άλλα ζητήματα τα οποία καθορίζονται για προοπτικές και αποφάσεις. Η Ευρωπαϊκή Ένωση και των 15 και των 25 και οποιωνδήποτε άλλων πρέπει να παραμείνει χώρος κοινωνικής συνοχής, ανάπτυξης, δημοκρατίας. Υπό την έννοια αυτή, είναι σαφές ότι οι όποιες λύσεις δοθούν στα ζητήματα προϋπολογισμού πρέπει να καθορίζονται απ' αυτές τις προτεραιότητες. Πρέπει να καθορίζονται δηλαδή από την διατήρηση μιας φυσιογνωμίας της Ευρωπαϊκής Ένωσης που θα έχει σχέση με τις αξίες που ήδη έχουμε κατακτήσει και πρέπει να συνεχισθούν, πρέπει να καθορίζονται από τις προτεραιότητες των λαών και όχι από μικροπολιτικές αντιλήψεις, που σε τελική ανάλυση είναι πρόσκαιρες και έχουν σχέση καμιά φορά και με διαφόρους ανταγωνισμούς που δεν οδηγούν πουθενά.
Υπό την έννοια αυτή, είμαι σίγουρος ότι οι δύο επόμενες ημέρες θα προσθέσουν δύο νέα θετικά βήματα και πρέπει εμείς που είμαστε η καρδιά της Ευρωπαϊκής Ένωσης, το Κοινοβούλιο, σ' αυτή την πορεία να δώσουμε το πολιτικό πνεύμα και κλίμα, το οποίο δυστυχώς τείνει να εκλείψει, μετατρέποντας τη συζήτηση από συζήτηση υπέρβασης σε συζήτηση κακομοιριάς και μιζέριας.
3-027
NL
Maij-Weggen (PPE-DE). - De aanstaande uitbreiding is één van de belangrijkste politieke gebeurtenissen sinds het begin van de oprichting van de Europese Gemeenschappen. Met die uitbreiding wordt een breuk tussen West-, Centraal- en Oost-Europa geheeld. Die breuk was voor de Tweede Wereldoorlog ontstaan, en na de Tweede Wereldoorlog bevestigd met een ijzeren gordijn en een muur. De heling van die breuk is een kroon op het werk van de huidige Europese Unie en een kroon op het werk van de toetredende landen. Zij hebben hun democratische systemen, hun economie en hun wetgeving sinds 1989 aangepast. Dat heeft grote inspanningen gevergd. Ik steun daarom ook van harte de tien toetdredingen die de Europese Commissie voorstelt.
Vandaag vindt in de Nederlandse Tweede Kamer een cruciaal debat plaats over die uitbreiding. De Nederlandse regering steunt de uitbreiding, ondanks het feit dat twee coalitiepartners dat niet doen : de liberalen en de Fortuyn-groep. Ik betreur dat zeer maar er zal vandaag een democratische meerderheid in de Tweede Kamer blijken vóór de toetredingen, zodat Nederland niet behoeft dwars te liggen. Misschien moeten we onze sociaal-democratische vrienden daarvoor bedanken. Wel zal indien een aantal voorwaarden nog niet zijn vervuld, aan de toetredende landen worden gevraagd een extra laatste inspanning te leveren en zo nodig vrijwaringen in te voeren bijvoorbeeld op het gebied van voedselveiligheid, interne markt en justitie en binnenlandse zaken. Ik ben overigens blij dat de heer Prodi heeft gezegd dat die vrijwaringen ook inderdaad zullen worden ingevoerd als het echt nodig is.
Het zou ook veel beter zijn als er een financieel akkoord zou worden afgesloten zodat er meer helderheid bestaat over de financiële kosten van de uitbreiding. Want juist daar worden onze burgers echt ongerust over gemaakt. En het zou ook beter zijn als er betere landbouwafspraken kwamen. Dat moet geen voorwaarde zijn maar ik ben het eens met die collega's die zeggen dat het wel hard nodig is.
Ik heb nog een verzoek aan minister Haarder. Kunt u niet eens heel goed met onze liberale collega's in Nederland gaan spreken, - het zijn uw partijgenoten - om ervoor te zorgen dat dit thema de zaak nu niet belast maar evenmin wordt misbruikt in de Nederlandse verkiezingen? Nederland is altijd een pro-Europees land geweest. Die politieke partijen die proberen om Nederland eurosceptisch te maken, laden een heel belangrijke verantwoordelijkheid op zich. Wij steunen die uitbreiding, dat doen de christen-democraten hier en dat doen ook de christen-democraten in Nederland.
3-028
EN
President. - I should like to say to Mrs Maij-Weggen that I spoke in terms you would be rather pleased with regarding our Liberal friends at a Liberal congress last week.
3-029
DA
Lund (PSE). - Hr. formand, der er grund til at glæde sig over, at Irland nu har accepteret Nice-traktaten med dens særlige erklæringer med hensyn til irsk neutralitet. Dermed har vi fået ryddet en alvorlig sten af vejen for udvidelsen. Udvidelsen er en historisk begivenhed, som både Kommissionen og det danske formandskab efter min mening har forberedt på en særdeles kompetent måde. Ansøgerlandene har gjort en enestående indsats for at forberede sig til at tiltræde Unionen.
Jeg fornemmer, at de tilbageværende problemer er overskuelige. Nu er det så op til de femten landes regeringschefer at vise lederskab og ansvarlighed, så formandskabet i næste uge kan få det nødvendige fælles mandat til at afslutte forhandlingerne med de ti ansøgerlande på grundlag af Kommissionens udspil fra januar. Der skal ikke opstilles nye betingelser for udvidelsen. En landbrugs- og finansieringsreform bør ikke kædes direkte sammen med udvidelsen, men vi ved jo også godt, at på topmødet i december i København burde de nuværende og de kommende medlemmer af Unionen kunne enes om i det mindste nogle principper for en kommende landbrugs- og finansieringsreform, som vi ved vil blive nødvendig fra 2006.
Det er også vigtigt, at det forhandlingsresultat, man når frem til, bliver retfærdigt i forhold til ansøgerlandene, at der skabes en fair konkurrencesituation, måske med lidt kortere overgangsordninger på landbrugsstøtteområdet, således at positive folkeafstemninger kan bæres igennem i de nye medlemslande.
Med hensyn tilOm Kaliningradspørgsmålet håber jeg også, at man kan finde en værdig løsning, så den lille enklave ikke bliver et konfliktområde, men derimod en positiv medspiller i Østersøområdet med fuld respekt naturligvis for Litauens suverænitet og Litauens ønske om at være medlem af Schengen. Vi må absolut undgå en korridorløsning, som vækker minder om tidligere løsninger i Europa på lignende spørgsmål. Transitspørgsmålet bør kunne løses på en anden måde eventuelt gennem en særlig pasordning. Men tak til det danske formandskab for en dygtig ledelse.
3-030
NL
Maes (Verts/ALE). - Mijnheer de Voorzitter, geachte Raadsvoorzitter, Commissievoorzitter en mijnheer de Commissaris Verheugen, de kiezers hebben gesproken in Frankrijk, in Duitsland en laatst nu ook in Ierland. Er zijn nog een paar landen waar ze zullen moeten spreken, dat brengt nog wat problemen mee want daar zijn nog vragen. Maar de politici moeten nu dringend aan het werk, niet als tapijthandelaars, zoals mevrouw Schröder zei, maar met visie en moed.
Ik zou een speciale vraag willen stellen betreffende de informatie waarover voorzitter Prodi heeft gesproken. Bij mijn vele contacten met het publiek stel ik vast dat vanuit Vlaanderen en België altijd weer dezelfde vragen worden gesteld. Ik vind dat daar ook een antwoord op moet komen. Er is het antwoord van de visie en daar kun je mensen mee overtuigen. Maar er zijn bijvoorbeeld vragen die bij ons altijd terugkomen. Zal de uitbreiding de verdieping niet in de weg staan? Met andere woorden, is deze uitbreiding niet het definitieve einde van het groeien naar een gemeenschap? Wordt dit de definitieve overwinning van het inter-gouvernementalisme? Die vraag wordt bij ons gesteld en doet bijvoorbeeld de socialistische fractie, die nu toch de belangrijke regeringspartner is, vragen naar de zin van de uitbreiding.
Ik wil een tweede vraag stellen die ik bij de bevolking altijd opnieuw hoor, althans bij de mensen uit onze regio's. Zij bezoeken natuurlijk de landen die onze toekomstige partners zijn en in die zin groeit Europa echt al in de harten en de geesten van de mensen, maar zij stellen vast dat daar grote problemen zijn, grote armoede en problemen van minderheden. Anderzijds zitten we in een fase van economische achteruitgang. We zitten in een fase waar het spook van de werkloosheid ook in de landen van de Europese Unie zelf weer reuzegroot opdoemt. En dan moeten de mensen een antwoord krijgen op de vraag of we de werkloosheid die ons nu bedreigt zullen kunnen bestrijden. Ik ben ervan overtuigd dat de toekomstige uitbreiding dat mogelijk zal maken. Maar ik vind dat we niet alleen met visie en met een goednieuwsshow naar de mensen moeten maar ook met concrete antwoorden op de vragen die dagelijks aan de orde zijn, vragen aangaande de kosten en natuurlijk ook de vragen die ik zelf gesteld heb en die in de Conventie hun beslag zullen moeten krijgen.
3-031
DE
Brok (PPE-DE). - Herr Präsident! Nachdem Frau Maij-Weggen klargelegt hat, dass die niederländischen Christdemokraten nicht mehr das Problem sind, und Sie, dass es auch die Liberalen nicht mehr sind, scheinen es nur noch die deutschen Sozialdemokraten und die Bundesregierung zu sein, die als Trittbrettfahrer dabei sind, besondere Bedingungen herzustellen. Ich glaube, wir sollten aber deutlich machen, dass bei allem richtigen oder falschen Gewünschten keine neue Bedingungen für die Erweiterung der Europäischen Union errichtet werden dürfen. Das muss klargestellt werden und das - Herr Kommissar Verheugen, Sie wissen es am besten -, was man bei den Verhandlungen über die Agenda 2000 versäumt hat, kann man jetzt nicht ein viertel Jahr vor Kopenhagen wieder in Ordnung bringen. Das müssen wir zu einem späteren Zeitpunkt machen. Da wir ja nach Samstag wieder über die kritischen Punkte von Nizza sprechen dürfen, ist es richtig, dass wir deutlich machen, dass beispielsweise bei der Strukturpolitik im Konvent die Mehrheitsentscheidungen durchgesetzt werden müssen, damit wir für die Reform 2006 bessere Entscheidungsstrukturen haben, um dann die notwendigen Reformen zum richtigen Zeitpunkt durchzuführen. Das kann natürlich inhaltlich von Seiten der Kommission und in den Debatten schon vorbereitet werden. Aber auch hier müssen wir die entsprechenden Schularbeiten machen, um 2006 voranzukommen.
Lassen Sie mich kurz noch einmal Kaliningrad ansprechen. Ich glaube, das sind einige der politischen Fragen, die noch anstehen. Wir müssen sowohl die Souveränität Litauens als auch die Sensibilitäten Russlands berücksichtigen und deutlich machen, dass kleine Länder nicht Opfer der Verhandlungen von großen sein können. Denn das muss auch das Bild dieses Europas bestimmen, dass die kleinen Länder ihren eigenen Stellenwert haben. Dass es hier eine Lösung geben muss, die praktikabel ist und den Sensibilitäten aller entgegenkommt, ist klar, und ich glaube, dass auf der Grundlage der Vorlage der Kommission und des gestrigen Beschlusses des Ministerrates eine Verhandlungsbasis gegeben ist, auf der es vorangehen kann. Ich bin der Auffassung, dass in der Tat Kommission und Rat in der heutigen Schlachtaufstellung ihr Bestes tun, um im Oktober zu einem Ergebnis zu kommen.
Gestatten Sie mir eine letzte Bemerkung. Die Informationsarbeit, die Informationskampagne wird sowohl in den Mitgliedsländern als auch in den Beitrittsländern von großer Bedeutung sein. Ich hoffe, dass sie in den Beitrittsländern besser organisiert wird als gegenwärtig in den Mitgliedsländern der Europäischen Union, wo sie in meinem Land nur zum Schaulaufen der Europaminister der Bundesländer wird, aber nichts mit der eigentlichen Informationsarbeit zu tun hat. Herr Kommissar Verheugen, vielleicht könnten wir darüber einmal ein Gespräch führen, wie wir dieses verändern können.
(Beifall)
3-032
IT
Volcic (PSE). - Signor Presidente, la riunione di ieri, quella di stamattina e quella dei prossimi giorni a Bruxelles sono tutte prove generali per Copenaghen, finalizzate a definire la posizione dell'Unione europea in vista dell'ultimo sforzo per concludere i negoziati.
I dieci paesi hanno fatto progressi considerevoli rispetto all'anno scorso e saranno pronti nel 2004. Penso che le motivazioni della relazione saranno contenute anche in quella del presidente Brok, in via di elaborazione, e non si discosteranno molto da quanto è già stato detto.
Io rappresento un caso poco problematico - quello della Slovenia - ma mi sembra abbastanza rappresentativo per altri paesi piccoli, nel senso che, senza la dura scuola dell'Europa, questi paesi sarebbero psicologicamente molto, molto più lontani dall'Europa di quanto non lo siano oggi.
I problemi economici, amministrativi e politici e il rispetto dei criteri di Copenaghen pongono la Slovenia, e altri paesi, tra coloro che con più energia hanno affrontato ultimamente i vari capitoli della ricostruzione amministrativa e economica. E' ovvio che occorre continuare a lavorare ai fini della ristrutturazione dell'economia e che bisogna migliorare la legislazione sui fallimenti; nello stesso tempo, si dà atto dell'assunzione di numerosi esperti e del fatto che alcune banche, completamente statali, in un anno sono diventate per il 76 percento private. Questo mi sembra un grosso risultato.
Il paese ha optato, d'accordo con i negoziatori europei, per la soluzione di restare una sola regione, anche per avere l'impressione di non essere di nuovo, dopo Vienna e Belgrado, sotto il giogo di un'altra forza esterna. C'è la possibilità che nel 2006, a seconda delle esperienze nazionali, ciò possa cambiare.
La cosa più importante, però, è l'informazione, di cui tanto si è parlato oggi, che non è sufficientemente organizzata. Mi sembra che su questo bisognerà lavorare ancora.
3-033
SV
Schmidt, Olle (ELDR). ( Herr talman! Låt mig börja med ett tack för det goda arbetet från det danska ordförandeskapet. Jag är inte alls överraskad, men det finns ju, och fanns, kolleger som tvivlade på den danska viljan och förmågan att utvidga EU. Detta har nu verkligen kommit på skam. När man lyssnar på Jens-Peter Bonde undrar man om han inte drömmer sig tillbaka till den gamla goda tiden då DDR fanns.
Herr talman! I måndags var jag i Slovakien, i Bratislava. Där framkom att man kände man sig i samband med den holländska regeringskrisen mycket orättvist utpekad som ett opålitligt kandidatland i samband med vad som har sagts under den holländska regeringskrisen. Också andra länder har nämnts. Jag skulle vilja säga till Johanna Maij-Weggen att det faktiskt, som Pat Cox också mycket riktigt sade, finns många holländska liberaler som delar er uppfattning. Det sista ordet är inte sagt i denna fråga. För att lugna alla i Bratislava, Warszawa, Riga och Vilnius, vill jag att rådsordföranden och kommissionärerna bekräftar att det inte finns någon anledning till oro. I länderrapporterna finns inga uppgifter som visar att några länder generellt ligger sämre till än andra. Som kommissionär Verheugen poängterar finns det ingenting i dag som visar att det bland de tio länderna skulle finnas problem som inte går att lösa. Visst finns det svårigheter, men de går att övervinna!
Herr talman! Jag tror att det är oerhört viktigt att rådet och kommissionen är tydliga i denna fråga. Den historiska och moraliska återföreningen av Europa är oåterkallerlig. EU håller sina avtal. Vi står fast. Jag citerar på latin, som jag en gång lästestuderade: pacta sunt servanda.
3-034
NL
Thyssen (PPE-DE). - Voorzitter, we staan voor een heel complexe Europese Raad en ik wil het Deens Voorzitterschap daarbij alle succes toewensen. Het Voorzitterschap, de huidige Europese Unie en ook de kandidaat-lidstaten verdienen het dat er serieuze beslissingen kunnen genomen worden. Binnen enkele maanden moeten cruciale beslissingen vallen en ik vind het bijzonder jammer dat we op dit ogenblik nog moeten vaststellen dat 79% van de mensen in Europa zeggen dat ze slecht geïnformeerd zijn.
Voorzitter, dat is niet alleen jammer maar dat is ook heel gevaarlijk want heel veel mensen in Europa - in alle lidstaten is dat het geval - voelen zich onzeker en onveilig, en de onzekerheid en de onwetendheid over de uitbreiding versterken alleen maar deze negatieve gevoelens. Ik denk dat het hoog tijd is dat we de mensen uitleggen dat de uitbreiding een hefboom kan zijn om Europa veiliger te maken, om hun meer zekerheid te geven, en ook om hen ervan te verzekeren dat Europa daarom niet minder sociaal, niet minder welvarend en zelfs niet minder democratisch hoeft te worden. Het is hoog tijd dat dat verteld wordt, en dat we daar werk van maken.
Daarom wil ik, net zoals onze fractieleider heeft gevraagd aan de Commissievoorzitter, graag van de Commissie vernemen hoe haar informatieplan er precies uitziet en wil ik ook vragen aan de Raadsvoorzitter vragen of het toch geen goede zaak zou zijn om op deze belangrijke Europese Raad hierover ook met de regeringsleiders te spreken. Want grote Europese informatiecampagnes met grote advertenties in belangrijke kranten, dat helpt misschien wel iets maar we hebben toch geleerd van de eurocampagne dat we moeten werken met gedecentraliseerde informatiemethodes.
We moeten de regeringen inschakelen en ook het maatschappelijk middenveld in de lidstaten. Als we dat niet doen dan zullen de mensen nooit voldoende geïnformeerd geraken. Zitten er zulke plannen in de pijplijn? Is men van plan om op die manier nog snel een campagne ineen te steken? En, mijnheer de Raadsvoorzitter, in aanmerking nemend dat heel wat regeringen in Europa op dat vlak toch wel flink tekortgeschoten zijn, gaat u uw collega's-regeringsleiders daarover aanspreken?
Is men van plan om op die manier nog snel een campagne ineen te steken ? En, mijnheer de Raadsvoorzitter, in aanmerking nemend dat heel wat regeringen in Europa op dat vlak toch wel flink tekortgeschoten zijn, gaat u uw collega's-regeringsleiders daarover aanspreken ?
3-035
EN
President. - Your point is worth emphasising. The information campaign is not only about public relations. It must have political conviction behind it. If there is no political conviction, no message gets through. In this Parliament we must understand that the time has come for the politicians to repossess the enlargement agenda following the highly complex work carried out by the Commission. This is the message we must deliver at the summit meeting on Friday.
3-036
DE
Randzio-Plath (PSE). - Herr Präsident! Die Erweiterung soll ja nicht nur Frieden, Demokratie und Rechtsstaatlichkeit bringen, sondern sie soll natürlich auch zur Wohlstandsmehrung in den Erweiterungsländern beitragen. Letztlich war die wirtschaftliche Zusammenarbeit auch ein Erfolgsrezept der Europäischen Union, und dieses Erfolgsrezept soll ausgeweitet werden, so dass wir neben der Stabilität im Sinne des äußeren Friedens auch Stabilität im Sinne des inneren Friedens und des sozialen Friedens bekommen.
Auf die Beitrittsländer kommen noch enorme wirtschaftliche Unsicherheiten zu, und wir müssen ihnen zu verstehen geben, dass wir um diese Schwierigkeiten wissen. Wir haben z.B. mit den Delegationen des Ausschusses für Wirtschaft und Währung feststellen können, welche Fortschritte gemacht worden sind und auch welche schwierigen Fortschritte gemacht worden sind, z.B. im Bereich der Wettbewerbspolitik oder im Bereich der Beihilfenkontrolle. Das hat natürlich auch Auswirkungen auf die Arbeitsplätze in den Betrittsländern gehabt, und das ist nicht ohne Verwerfung organisierbar.
Daher wissen wir die Anstrengungen in den Betrittsländern sehr wohl zu würdigen. Es ist jedoch auch klar, dass sie, wenn sie beitreten, nicht nur funktionsfähige Marktwirtschaften sein müssen, sondern auch tatsächlich in der Lage sein müssen, dem Wettbewerbsdruck standzuhalten. Hier muss noch nachgebessert werden. Ich will nur Stahl- oder Schiffbau als zwei Beispiele nennen. Die Energieproblematik möchte ich hier nur am Rande erwähnen, obwohl sie ebenso wichtig ist. Daher hat die Kommission zu Recht Schutzklauseln eingesetzt. Ich denke, damit können die Beitrittsländer auch umgehen, und wir müssen sehen, dass diese Schutzklauseln so eingesetzt werden, dass sie nicht willkürlich das eine Land oder das andere Land treffen.
Ich bin zuversichtlich, dass der Reformprozess in den Betrittsländern weitergeht, er muss auch erfolgreich weitergehen, weil es nicht nur um die Nichtinformationen der Bevölkerung bei uns in der Europäischen Union geht, sondern auch um den Mangel an Informationen in den Beitrittsländern. Es wäre gut, wenn wir auch zur Lösung dieses Problems beitragen könnten.
3-037
DA
Krarup (GUE/NGL). - Hr. formand, dette udvidelsesprojekt er jo for det lille land, jeg kommer fra, Danmark, et nationalt prestigeprojekt. Kriterierne for optagelsen af de nye medlemskandidatlande blev formuleret på topmødet i København i 1993, og processen skal afsluttes påved topmødet i København i december. Det er irrationelt, at det er et prestigeprojekt for den lille nation, men det styrker vores selvværd, og det er jo altid rart.
Problemet er jo blot, at der står så mange uløste spørgsmål tilbage. Den belgiske Maastricht-forhandler, som er fagøkonom, har fremført, at der er en lang række finansieringsproblemer, som ikke er løst. Alle ønsker udvidelsen, siger han, men ingen ønsker at betale for den. Hvorfor skal f.eks. briterne stadigvæk have deres rabatordning, mens de langt fattigere kandidatlande skal betale fuld pris?
Det er et problem. Et andet problem, som er fuldstændig overset, og som ligger inde under det meget, meget rummelige gulvtæppe, som man fejer problemerne ind under, er spørgsmålet om fremskridtsrapporternes troværdighed. Jeg finder ikke et eneste sted i disse analyser en sober stillingtagen til det afgørende spørgsmål om det sidste og afgørende Københavnskriterium, nemlig at man i kandidatlandene ikke blot skal opfylde "acquis communitaire", men også skal have den administrative, retslige og politiske struktur, der er en forudsætning for, at det effektivt kan gennemføres.
I en svensk rapport i forrige uge peges der på, at disse problemer er særdeles alvorlige. Et ganske almindeligt regnestykke vil vise, at det juridiske, administrative personale simpelthen ikke har uddannelsen. Hele grundlaget for den faktiske effektuering af "acquis communitaire" er ikke tilstede. Disse problemer er ikke behandlet, og spørgsmålet til min danske ven og tidligere kollega, den danske Europaminister, er: hvad agter man at gøre ved dette totalt underbelyste problem?
3-038
EN
Tannock (PPE-DE). - Mr President, I welcome the fact that enlargement is proceeding relatively smoothly. However, when the whole of the EU institutional machinery is focused on the enlargement process, do not forget that there are other European countries with very legitimate cultural and historical links to Europe. They feel aggrieved that their ambitions for EU membership in the long term are being ignored and decreed unrealistic, particularly by the Commission. I have in mind particularly Ukraine, which is locked in a political struggle between westernisers and those who wish to see it join a reinvented economic union with Russia and the eastern republics.
As soon as this round of enlargement is over, we must reconsider our policies to other countries in Europe. I am thinking here of the Balkan states in particular and neighbouring countries such as Ukraine which need anchoring in peace, prosperity and western security. Since the break-up of the former Soviet Union ten years ago, they have moved some way towards democracy, human rights and good government, although a great deal remains to be done. If Turkey has been granted candidate status, surely a country like Ukraine has just as much, if not more, of a claim to be a candidate for the European family of nations in an enlarged, wider and looser European Union.
3-039
SV
Andersson (PSE). ( Herr talman! Jag vill börja med att gratulera det irländska folket men också det danska ordförandeskapet, som har gjort ett oerhört gott arbete, och kommissionen som under lång tid har arbetat med frågan.
Det finns naturligtvis en mängd problem som är förknippade med utvidgningen. Möjligheterna är emellertid större än problemen, även om vi självklart måste lösa problemen. De får inte överskugga möjligheterna. Det handlar om våra barn och barnbarn. Det handlar om att skapa ett Europa i fred och demokrati för våra barn och barnbarn. Det handlar om en bättre miljö. Sverige gränsar till flera av dessa länder. Vi har bl.a. Östersjön gemensamt med dem. Skall vi klara Östersjön inför framtiden, kan vi bara göra det gemensamt.
Det handlar vidare om arbetstagares rättigheter i länder som gränsar till våra länder för att dessa länder inte skall kunna bedriva social dumpning, för att de skall få rättvisare förhållanden och starkare fackföreningar. Allt detta är vårt ansvar.
Talmannen sade att vi skall ha informationskampanjer. Visst skall vi ha det, men detta är först och främst ett politiskt ansvar. Nu är det är dags för oss politiker att lämna mötessalongerna och ge oss ut för att föra en dialog med människorna i våra medlemsländer för att övertyga dem om det viktiga med utvidgningen.
Jag skulle vilja ha en förändring av jordbrukspolitiken. Vi måste få en förändring av strukturpolitiken, men det får inte ställas som ett villkor för utvidgningen. Det är vårt ansvar - inte kandidatländernas ansvar - utan allas vårt ansvar att ändra jordbruks- och strukturpolitiken.
Kort om Kaliningrad: Jag hoppas på en lösning, inte minst för att människorna skall kunna röra sig fritt över gränserna. Låt oss inte glömma en annan aspekt, nämligen att det finns en risk för att klyftorna mellan Kaliningrad och Litauen ökar när Litauen får en bättre utveckling som medlem. Det skulle kunna leda till spänningar i gränsområdena. Det är därför viktigt med sociala och ekonomiska insatser även för människorna i Kaliningradområdet.
3-040
DE
Stenzel (PPE-DE). - Herr Präsident! Ich möchte an die Regierungschefs und die Außenminister, die in Brüssel zusammenkommen, einen Appell richten: den Appell, ihre Aufgaben und ihre Verantwortung angesichts der Erweiterung ernst zu nehmen. Man kann nicht alles mit allem verknüpfen. Man kann nicht angesichts der Erweiterung eine Agrarreform erzwingen wollen. Dazu muss später auch noch Zeit sein. Man kann nicht einerseits mehr für die Erweiterung zahlen wollen und andererseits andere zwingen, weniger zahlen zu wollen. Ich glaube, es muss klar sein, dass man die Erweiterungskosten im Rahmen vernünftiger Vorschauen eher unter dem Berliner Agenda-2000-Niveau planen sollte. Man sollte eine vernünftige Agrarfinanzierung ins Auge fassen. Man sollte stabile Rahmenbedingungen bis 2006 für die Landwirte ermöglichen. Man sollte sich aber auch klar sein, dass man dies nicht alles endgültig lösen kann. Es gibt keine endgültige Agrarreform vor der Erweiterung, ohne die Erweiterung auf den Sankt Nimmerleinstag zu verschieben, und man kann auch nicht künftige Budgetrahmen für nach 2006 präjudizieren.
In diesem Sinne kann ich sagen, dass wir, dass ich als Repräsentantin der Österreichischen Volkspartei hier eine Linie vertrete, die hundertprozentig für die Erweiterung ist. Ich weiß, dass Ihr Team in Brüssel die Vollmachten hat, im Sinne der Europäischen Gemeinschaft, auch im Sinne Österreichs, vernünftig zu handeln. Natürlich erhoffen wir Sensibilität für uns in Fragen des Transits, Sensibilität für uns in Fragen der Grenzlandförderung. Aber wir sind uns alle bewusst, dass die Erweiterung eine ungeheure Chance ist, dass diese Chance genutzt werden muss und dass man sie in einer Politik, in einem Verfahren so gewährleisten muss, dass die Beitrittsbewerber nicht in die berühmt-berüchtigte Situation eines "Friss Vogel oder stirb" kommen. Da frage ich Sie: Wie wollen Sie erreichen, dass man eine Methode findet, die einerseits die Brüsseler Konferenz nicht zu einem Konklave macht und die andererseits genug Spielraum für die Verhandlungen mit den Erweiterungskandidaten lässt?
(Beifall)
3-041
NL
Wiersma (PSE). - Ik wil graag mevrouw Maij-Weggen graag danken, die ons complimenten gaf omdat de sociaal-democraten in Nederland vandaag ons land in ieder geval uit een lastig parkket helpen door geen blokkades op te werpen voor Kopenhagen, maar ook niet voor de Europese Raad van de komende dagen. Het is belangrijk dat zowel de groenen als de sociaal-democraten, die in Nederland in de oppositie zitten, in ieder geval Nederland helpen de goede kant op te gaan.
We zijn blij dat de Europese Unie met de uitbreiding nog steeds op schema ligt. Gezien de lange voorgeschiedenis en het belang van de uitbreiding, mogen we hopen dat we met alle tien kandidaat-lidstaten het komende anderhalf jaar tot een afronding kunnen komen. Dat er nog een aantal zaken moeten worden opgelost blijkt ook uit de openhartige rapportages van de Europese Commissie, waarvoor mijn complimenten. Het Europees Parlement heeft ook zelf meerdere malen de vinger op de zwakke plekken gelegd. De meeste kandidaatlanden vertonen nog tekortkomingen op terreinen als de uitvoeringscapaciteit en de strijd tegen de corruptie. De door de Commissie toegezegde nadere afspraken met de toetreders zullen bij de eindbeoordeling door het Europese Parlement dan ook een belangrijke rol moeten spelen. Het is te vroeg om achterover te leunen. Tegelijk moet de Europese Unie redelijkheid betrachten. We kunnen van de kandidaten niet meer vragen dan we zelf kunnen waarmaken.
Het geldt allemaal ook voor Slowakije. Tot 1998 liep het land achter ten opzichte van de andere landen. Daarna is dat voor een groot deel goedgemaakt, en wel in die mate dat het naar mijn mening nu terecht op de lijst van de Commissie staat. Het rasse tempo van de hervormingen van de afgelopen jaren geeft mij de hoop dat de nog overblijvende problemen snel kunnen worden opgelost. "Aan het werk!", zouden we als boodschap willen meegeven aan de nieuwe regering in Slowakije. Zij is gelukkig na de verkiezingen van september snel tot stand gekomen en zal, evenals de vorige regering, goed met de Europese Unie kunnen samenwerken. Ik zou onszelf maar vooral ook de Raad willen oproepen het tijdperk Meciar te vergeten. Dat is voorbij en het is onfair Slowakije daarmee te blijven achtervolgen.
3-042
IT
Fatuzzo (PPE-DE). - Signor Presidente, sono preoccupato per i pensionati della Bulgaria, e non solo perché sono stato eletto dal Partito dei pensionati e perché sono membro della commissione interparlamentare Unione europea/Bulgaria.
I pensionati bulgari hanno combattuto la Seconda guerra mondiale, hanno vissuto sotto il giogo comunista per tantissimi anni e adesso anziani, con pensioni da fame, sperano di poter stare meglio entrando presto anch'essi nell'Unione europea.
Mi domando, allora, e domando al Presidente in carica del Consiglio e al Presidente della Commissione: visto che anche il Patto di stabilità e di crescita dev'essere interpretato con saggezza e non in modo rigido, è possibile sperare che anche la decisione degli organi comunitari di respingere la Bulgaria al 2007 possa essere rivista? E, soprattutto, possa essere rivista la decisione sulla chiusura delle unità della centrale atomica di Kozloduj nelle date fissate, nel senso di consentire alla Bulgaria di tenerle in funzione per qualche altro tempo, visto il gravissimo danno he arrecherebbe all'economia bulgara la loro chiusura? E infine, sarebbe possibile considerare l'opportunità di procedere con celerità e con maggiori finanziamenti alla realizzazione del corridoio 8, che congiunge la Puglia all'Albania, alla Macedonia e alla Bulgaria, finendo nei porti di Varna e di Burgas?
3-043
NL
Van Lancker (PSE). - Ik was blij met de oproep van de Commissievoorzitter om meer politiek enthousiasme te betonen ten aanzien van de uitbreiding. Ik kan de collega's zeggen dat ik als lid van de Conventie over de toekomst van Europa het voorrecht heb om al heel nauw met de collega's uit de kandidaat-lidstaten samen te werken en dat hun engagement en hun enthousiasme voor het Europese project echt deugd doet. Het is onjuist wat collega Gollnisch zei, dat niemand in die Conventie denkt aan wat een Unie met 25 lidstaten zou moeten doen, en of dat dan wel anders is dan met 6 of met 15 lidstaten.
Ik maak me echter wél ongerust over een ander punt. Als we deze Unie met 25 willen doen slagen vind ik wel dat de ambitie van de Conventieleden voor een sterk en een democratisch Europa met slagvaardige instellingen wel een beetje groter zou mogen zijn. Ik vind het voorts ook bijzonder belangrijk - en dan ga ik in op wat collega Thyssen gezegd heeft - dat het enthousiasme voor die uitbreiding en dat politiek project Europa niet beperkt mag blijven tot de Europese politieke elites. Ook de bevolking moet erin meegaan. Ik was dus ook bijzonder blij met de oproep van commissaris Prodi voor informatiecampagnes voor het grote publiek. Wij hier doen ook allemaal ons best om aan de burgers uit te leggen waarover de uitbreiding gaat, maar alleen zullen we het niet kunnen. Er zijn nochtans voldoende argumenten om te stellen dat de uitbreiding veeleer oplossingen zal bieden op de vragen van de mensen dan dat zij nieuwe problemen zal stellen. Ik zou me dus zeer graag aansluiten bij de collega's die vragen hoe de Commissie, de lidstaten, de regeringsleiders ons kunnen helpen bij onze informatieopdracht.
Bijzonder belangrijk ter geruststelling van de bevolking is de kwestie van de monitoring en de vrijwaringsclausules omdat dit aantoont, Commissaris Verheugen, dat wij de uitbreiding ernstig nemen, dat wij het serieus willen doen. U hebt gesproken over monitoring met betrekking tot politie en justitie en de interne markt. Ik zou graag van u de garantie krijgen dat die monitoring en vrijwaringsclausules ook van toepassing zijn op het sociaal beleid en op het milieubeleid,want die hangen toch heel sterk samen met de interne markt. Ik denk dat het vooral op die gebieden is dat u de burgers zou kunnen geruststellen.
3-044
EL
Κόρακας (GUE/NGL). – Κύριε Πρόεδρε, ο ιρλανδικός λαός σύρθηκε κατά το ήμισύ του μέσα από μια ακατάσχετη εκβιαστική πλύση εγκεφάλου και ένα πακτωλό χρήματος να πει το ναι στη Συνθήκη της Νίκαιας, αφού του έδωσαν να καταλάβει ότι το όχι του δεν είναι αποδεκτό από τους υποτιθέμενους υπερασπιστές των δικαιωμάτων των λαών και του ανθρώπου. Παρ' όλα αυτά, έχουμε ξεδιάντροπους πανηγυρισμούς.
Το Συμβούλιο Κορυφής που συνέρχεται εσπευσμένα στις Βρυξέλλες καλείται να συγκρατήσει τις αντιθέσεις των ισχυρών της Ευρωπαϊκής Ένωσης και να διασκεδάσει την απογοήτευση των λαών των υπό ένταξη χωρών, που διαπιστώνουν πόσο ψεύτικες είναι οι υποσχέσεις που τους έδιναν οι προπαγανδιστές της διεύρυνσης. Η έντονη και πολυδάπανη διαφημιστική εκστρατεία υπέρ της ένταξης δεν μπορεί πράγματι να συγκαλύψει τη σκληρή πραγματικότητα, που λεει ότι ήδη στον προθάλαμο της ένταξης οι χώρες αυτές παρέδωσαν τα πάντα στα αφεντικά της Ευρωπαϊκής Ένωσης. Σήμερα γίνεται φανερό ότι ορισμένες υπό ένταξη χώρες όχι μόνο δεν θα έχουν καθαρές εισπράξεις, αλλά θα χρηματοδοτήσουν τον προϋπολογισμό.
Οι άμεσες αγροτικές ενισχύσεις, σε μια διαδικασία μείωσης των αγροτικών δαπανών του προϋπολογισμού και κατάργησης των ενισχύσεων για να διατεθούν κονδύλια σε ιμπεριαλιστικές δράσεις, θα αρχίσουν να μειώνονται με ρυθμούς της τάξης του 25% με 35% ετησίως, με απρόβλεπτα καταστροφικές συνέπειες για τους αγρότες τόσο των μελών των κρατών μελών των χωρών της Ευρωπαϊκής Ένωσης, όσο και των υπό διεύρυνση χωρών. Και από αυτά που ακούσαμε σήμερα από τους εκπροσώπους του Συμβουλίου και της Επιτροπής επιβεβαιώνεται ότι οι λαοί της Ευρώπης δεν έχουν τίποτα να κερδίσουν από τη διεύρυνση. Ήδη το εμπορικό έλλειμμα των υπό διεύρυνση χωρών είναι πολλαπλάσιο των πόρων που διατίθενται από τον κοινοτικό προϋπολογισμό.
Ιδιαίτερο θέμα αποτελεί η Κύπρος. Η κυπριακή κυβέρνηση εκβιάζεται να αποδεχθεί πριν από την ένταξη λύσεις που είναι αντίθετες προς τα συμφέροντα των δύο κοινοτήτων και του κυπριακού λαού γενικότερα. Η ίδια η ένταξη όπως γίνεται, πέρα από τα όσα αρνητικά σημαίνει για τον κυπριακό λαό, εμπεριέχει στην ουσία τη νομιμοποίηση της επαίσχυντης διχοτόμησης. Εμείς, κύριε Πρόεδρε, ως ΚΚΕ είμαστε αντίθετοι με όλες αυτές τις διαδικασίες και θα σταθούμε με όλες τις δυνάμεις μας στο πλευρό των λαών που αγωνίζονται για τα δικαιώματά τους.
3-045
EL
ΠΡΟΕΔΡΙΑ του κ. ΔΗΜΗΤΡΑΚΟΠΟΥΛΟΥ
Αντιπροέδρου
3-046
NL
Oostlander (PPE-DE). - Ik zou uw collega Pat Cox, Voorzitter van het Parlement, eigenlijk nog van harte willen feliciteren met zijn bijzonder goede inbreng tijdens het onlangs in Engeland gehouden congres van de liberalen, waarbij hij zijn best heeft gedaan om zijn Nederlandse geestverwanten te wijzen op het feit dat hun houding ten opzichte van de uitbreiding totaal atypisch is voor echte liberalen. Atypisch omdat we weten dat de liberalen altijd een steunpilaaren zijn geweest van de Europese integratie en dat zij met name ook de uitbreiding van de internationale rechtsorde een zeer warm hart toe dragen en daar principieel ook altijd de basis van hun stroming in hebben gezocht. Ik ben buitengewoon blij dat de boekhoudkundige obsessies die op dit ogenblik samen met afschrikwekkende scenario's in die kringen in Nederland de ronde doen, weersproken zijn op een wijze die werkelijk indrukwekkend mag worden genoemd. Daarvoor dus mijn dank. Het zal ertoe bijdragen dat tezamen met de steun van Harer Majesteits constructieve oppositie, Nederland in alle geval geen afwijkend standpunt zal innemen. Ik moet zeggen dat vanuit het Europees Parlement van allerlei kanten ook het nodige daaraan gedaan is.
Ik heb ook met grote belangstelling naar onze goede vriend Berthel Haarder geluisterd, die over Kaliningrad heeft gesproken en gezegd heeft dat de belangen van Lithouwen niet onder de voet mogen worden gelopen. Ik denk ook dat het voor het voorzitterschap van het Parlement een navolgenswaardige speech was. Als wij namelijk samen met de Doema een gemeenschappelijke commissie instellen om kwesties rond Kaliningrad te bespreken dan zal er ook een vertegenwoordiging van het Lithouwse Parlement aanwezig moeten zijn, niet om Lithouwen onder druk te zetten, maar opdat deze vertegenwoordiging als duidelijke verdedigers van de belangen van Lithouwen zou kunnen optreden. De wijze waarop wij ten opzichte van Lithouwen en de soevereiniteit van het land staan, is een lakmoesproef voor de wijze waarop de uitgebreide gemeenschap in de toekomst met kleine lidstaten zal omgaan. Daarom vind ik de rede van minister Haarder bijzonder belangrijk en wil ik er hem er voor bedanken.
En tenslotte, Mijnheer de Voorzitter, ten aanzien van Turkije. Daar zal natuurlijk nog een harde noot moeten worden gekraakt. Ik pleit sterk voor gelijke behandeling van Turkije met alle andere kandidaat-lidstaten. Dat wil dus zeggen dat wij, aangezien Turkije zeer sterk verschilt van de andere kandidaten wat betreft het voldoen aan de politieke criteria van Kopenhagen, Turkije voor een ander probleem moeten stellen. Als we dezelfde criteria toepassen dan zullen we Turkije op precies dezelfde manier moeten behandelen als Slowakije en eender welk ander land in het verleden. Dat is voor de Turken misschien op dit moment een moeilijke zaak, maar ik denk dat het van groot belang is dat ook Turkije zich duidelijk ontwikkelt in de richting van een democratische rechtsstaat, die goed functioneert als zodanig en dat ze ook weten dat ze niet kunnen deelnemen aan het spel voordat het zover is. En ik denk dat het ook Turkije's eer te na zou moeten zijn om voor spek en bonen mee te doen, met maar een halve toezegging wat betreft de rechtsstaat. Voorzitter, wat dat betreft kunnen wij, denk ik, de Europese Raad met vertrouwen tegemoet zien.
3-047
EL
Πρόεδρος. – Λήγει έτσι αυτή η φάση της διαδικασίας.
Προχωρούμε τώρα στον δεύτερο γύρο εγγεγραμμένων ομιλητών από την πλευρά των πολιτικών ομάδων.
3-048
DA
Rovsing (PPE-DE). - Hr. formand, tak til det danske formandskab, som fører processen fra København til København ikke som et nationalt mål, men som et europæisk mål. Det danske formandskab har klart demonstreret, at det er Europas tjener, og at det ikke forfølger særlige danske mål. Det er det europæiske mål, som forfølges, og som normalt forfølges af de små ivrige og dygtige lande. Der må ikke stilles flere betingelser til udvidelsen. Det er sagt igen og igen, og det er også klart vor politiske gruppes indstilling til den sag. Ingen nye betingelser. Det er klart, at der efterfølgende kommer en debat om landbrugs- og finansieringsreformer, men de må, som så mange har sagt her i salen, ikke stille sig hindrende for udvidelsen. Det er noget, som må løses efterhånden.
Vi diskuterer informationen til vore borgere om udvidelsen. Jamen, er det Kommissionen, der skal gøre det? Jeg mener, at Kommissionen kan levere faktuelle oplysninger, men det er sandelig os som politikere, vore regeringer og partierne i vore lande, som skal løse informationsproblemet. Det synes jeg, at vi skal gøre os klart, fordi vi ser forskelligt på det i de forskellige lande. Nogle ting er vigtige i Nord, andre ting er vigtige i Syd, men det gennemgående træk må være, at vi udvider, fordi vi ønsker fred i vort område. Fred, når vore børn og børnebørn vokser op. Det er et meget simpelt budskab, og det mener jeg, er det bærende i den sammenhæng.
Der har været rejst mange problemer undervejs, og et af de problemer, som i hvert fald rejses i nogle af landene, er spørgsmålet om, hvorvidt der er en udbredt korruption, som vil være en bombe under en retfærdig fordeling af støttemidlerne fra EU. Det er ikke nogen uoverskuelig forhindring. Vi skal selvfølgelig invitere ansøgerlandene til at deltage i de eksisterende støtteordninger på lige fod med de nuværende medlemmer. Vi bør have tillid til, at også ansøgerlandenes regeringer er indstillet på at yde deres bedste for at forhindre misbrug af de fælles midler. De er ligeværdige medlemmer, men hvis det konstateres, at der er tale om korruption eller svindel med EU-midler, så bør Kommissionen i en overgangsperiode gå ind og overtage administrationen af støtteordningerne, således at pengene udbetales til dem, de er tiltænkt.
Vi har en lang række ønsker, blandt andet at det demokrati, som vi er i færd med at udvikle, og som hele tiden udvikles, må blive styrket gennem de nye landes tiltrædelse. De kommer med en række meget veluddannede, meget interesserede mennesker, som vil være en utrolig berigelse af det område, som vi nu i fællesskab danner, og netop deres medvirken til at skabe en ny traktat er helt afgørende for, at den tilgodeser de mange kulturelle og nationale aspekter, som bør indgå, når vi bygger det nye Europa.
3-049
EN
Titley (PSE). - Mr President, there is a saying in the United Kingdom that you should not 'spoil the ship for a ha'porth of tar'. I think we would all do well to remember that in the coming weeks. The financial arrangements are going to be difficult to agree and I do not underestimate them, but we must keep a sense of perspective. The money for the candidate countries up to 2006 represents one thousandth of the GDP of the EU and is 10% of what Germany has spent on its own unification. The costs are nothing compared to the economic benefits that will flow from enlargement. The costs are nothing compared to the costs of not enlarging and are nothing compared to the costs of trying to maintain the stability of the continent by other means.
The original six Member States would do well to remember why they formed the Community in the first place and the economic benefits that flow from it. Those of us that joined later should remember why we joined and the efforts that other countries made to integrate us successfully into the Union. We should remember the economic benefits that have flowed to us from EU membership. We should all remember that the financial and human effort needed to construct today's Union was the most efficient investment ever made on such a scale by countries of a whole continent. Now is the time to bring that investment up to an entirely new level for the future.
I am concerned that this debate seems to be taking it for granted that the ten countries are already in, when they are not. We in Parliament have to give our assent and we will scrutinise the final treaties very closely. It is vital that the candidate countries maintain their efforts to come up to the required standards. We welcome the three-fold safeguards set out by the Commission in the form of economic safeguards, internal market safeguards and justice and home affairs safeguards. But we expect Parliament to be involved if these safeguard clauses are ever invoked.
We also welcome the Commission's proposal for a further progress report six months before accession. We must all be prepared, if that report is negative on any particular country, to take the appropriate action. The Socialist Group will also be monitoring the social component of enlargement, because we must make sure that enlargement makes things better for people and not worse.
If I could turn to Kaliningrad, Mr Haarder mentioned negotiations with Russia. Could I gently remind Mr Haarder that Russia is not a Member State of the European Union, nor is it a candidate country. I should also remind you that many of the problems in Kaliningrad are of Russia's own making, not least the refusal to allow many countries to set up consulates there. They cannot have a veto on the future of the EU. What we must respect absolutely is Lithuania's sovereignty in this matter. Nor must we try to find solutions with negative historical connotations, such as train corridors. We must also ensure that whatever solution is reached is practical and that we are prepared to give financial and other support to enable Lithuania and Poland to enforce it.
The Irish referendum taught us one important lesson. The 'no' vote actually stayed the same, the difference was in the 'yes' vote, and this was the result of the positive engagement by politicians with their people. In preparation for enlargement, we all have a responsibility to engage with our electorates to ensure that they welcome enlargement and recognise the benefits rather than worry about the costs.
3-050
SV
Malmström (ELDR). ( Herr talman! Om två veckor är det den 9 november. Det är årsdagen för Berlinmurens fall, den mur som symboliserade Europas delning, fiendskapen och avståndet mellan öst och väst. Den dagen firar vi att det är 13 år sedan glädjerusiga människor klättrade över en krackelerande mur, och den långa resan mot försoning och förening påbörjades. Nu är vi nästan där. Vi närmar oss slutstationen. Kommissionens rapport bekräftar att tio länder kan bli medlemmar om lite mer än ett år. Det känns fantastiskt, men glädjen grumlas lite med en gnagande oro. Det drar ihop sig. Vi närmar oss målsnöret och märker att en hel del blir nervösa. Stödet till kandidatländerna sjunker minskar och flera medlemsländer, ledande politiker och partier talar om att vänta, skjuta upp, "vi är inte klara". Inrikespolitiska hänsyn överskuggar den historiska uppgiften att ena Europa för första gången någonsin genom avtal, förhandling och kompromiss - inte genom hot, tanks eller invasion.
Naturligtvis finns det många frågor hos många människor runtom i Europa om hur samarbetet skall fungera och utvecklas. Svårigheter och problem kommer att uppstå. Vem hade trott att det skulle vara enkelt att ena Europa? Denna oro måste tas på allvar, och vi måste diskutera detta. Vi måste visa att vi verkligen vill reformera och öppna upp EU. Det är därför som den liberala gruppen engagerar sig väldigt mycket i konventet. Det måste nämligen lyckas. Vi måste också bli mycket bättre på att föra ut konventets diskussioner från sammanträdeslokalerna i Bryssel. Framför allt - det har varit lite av ett tema i denna debatt - krävs det emellertid ledarskap, från oss, från kommissionen och från er i rådet. Det är ynkligt att inrikespolitiska hänsyn, småsnålhet och populism är det som kommuniceras till medborgarna i stället för tal om visioner, möjligheter och Europas stora chans.
Vi politiker har ett enormt ansvar att förklara, att bilda och att leda opinionen. Kluvna tungor väcker misstänksamhet i våra länder och i kandidatländerna. Därför hoppas jag att rådets möte i helgen levererar ett kristallklart och enhälligt:
"Ja, ni är hjärtligt välkomna!"
3-051
DE
Modrow (GUE/NGL). - Herr Präsident! Der Prozess der Erweiterung der Europäischen Union um zehn Staaten tritt in seine letzte entscheidende Phase. Unsere Fraktion hat ihn stets aktiv, aber auch kritisch begleitet und mitgestaltet. Es bestehen reale Befürchtungen, dass über Jahre mit der Erweiterung genährte Hoffnungen auf soziale Verbesserungen und wirtschaftlichen Aufschwung so nicht in Erfüllung gehen. Die kraftvollen politischen Töne von der Überwindung der Spaltung Europas und der Beseitigung des kommunistischen Erbes, wie sie hier im Parlament immer wieder zu hören sind, blenden eine differenzierte Sicht auf europäische Nachkriegsgeschichte aus und gehen so angesichts der vielfältigen Probleme in den mittel- und osteuropäischen Staaten über die Köpfe hinweg.
Die Menschen werden kaum in den Prozess einbezogen. Der Prozess verlief im Wesentlichen administrativ-technisch und von Brüssel aus als Übernahme des gemeinsamen Besitzstandes. Die Regierungen der Kandidatenländer hatten wohl manchmal zu wenig zu sagen, und die Parlamente wurden auf wenig kritische Beratungen und Zustimmung eingestellt. Der von jedem Land zu übernehmende und umzusetzende Besitzstand türmt sich zu einem Papierberg von über 80.000 Seiten auf, den kaum die Beamten überschauen. Wie sollen die Bürger ihn dann überblicken!
Unter diesen Bedingungen konnte und wollte die oft angemahnte europäische Zukunftsdebatte weder in den fünfzehn noch in den Beitrittsländern wirklich in Gang kommen. Es ist kein Geheimnis, dass der Frust bei der Landbevölkerung besonders tief sitzt. Wer sich mit den Erweiterungsunterschieden aus früheren Beitritten beschäftigt, kann nicht übersehen, dass die Parität erst im Jahr 2003 hergestellt sein soll. In Verbindung damit will man den genossenschaftlichen Betrieben, die angeblich Relikte der kommunistischen Zwangswirtschaft sind, durch neue Förderrichtlinien das Wasser abgraben. Ich sage klipp und klar: Mit einem aufgewärmten Antikommunismus, der nicht wenige von den Völkern der Beitrittsstaaten gewählte führende Politiker zwangsläufig einbeziehen müsste, wird die europäische Integration nicht gut funktionieren. Ich könnte Ihnen hier auch manchen meiner guten Bekannten in diesem Kreis nennen.
Angesichts der prekären Informationsdefizite scheint es notwendig, vor allem die Frage zu stellen, wie die Europäische Union im Alltag der Bürger wirkt und wie wir darüber mit ihnen zu diskutieren haben. Weniger über Transparenz und Demokratie reden, dafür umso mehr für Transparenz und Demokratie tun, das wäre die Forderung, die vor uns steht!
3-052
NL
Lagendijk (Verts/ALE). - Voorzitter, het is niet altijd fijn Nederlander te zijn. Ik heb me eerlijk gezegd de afgelopen weken geschaamd over de opstelling van de Nederlandse regering die lang, veel te lang getwijfeld heeft bij het innemen van een definitief standpunt en bij het afzien van het veto. De belangrijkste oorzaak daarvan
- het is al genoemd door collega's - waren de liberalen, opzichtig afwezig in dit debat, die zich in Nederland in mijn ogen hebben opgesteld als een provinciaalse boekhouder die uit is op electoraal gewin op korte termijn. Een houding die gelukkig niet kan rekenen op veel steun van andere Europese liberalen.
Hoe het ook zij, Voorzitter, het komt waarschijnlijk wel allemaal nog goed, ook omdat de oppositie van sociaal-democraten en groenen de benarde christen-democraten te hulp zal schieten in het debat dat vandaag in het Nederlandse pParlement gehouden wordt. Het komt waarschijnlijk ook goed omdat er -en dat wil ik toch hierbij zeggen- een goed rapport ligt van de Europese Commissie, dat - en dat vind ik heel moedig - heel open en eerlijk is over de lange lijst van gebreken die de kandidaat-lidstaten nog steeds vertonen, maar dat ook, en dat is cruciaal, oplossingen biedt voor al die problemen die er nog steeds zijn. Het cruciaal element bij het vinden van die oplossingen is de monitoring -het is al door veel collega's genoemd- de monitoring tot de toetreding en de vrijwaringsmaatregelen gedurende 2 jaar. Daar wil ik iets over vragen, specifiek aan commissaris Verheugen.
Mijnheer Verheugen, u was in Nederland de afgelopen twee weken, u heeft gesproken met de Nederlandse regering en heeft ongetwijfeld kennis genomen van het standpunt van de Nederlandse regering. Ik wil uw commentaar vragen op twee concrete punten. Zoals u weet, stelt de Nederlandse regering voor om die vrijwaringsmaatregelen niet te beperken tot 2 jaar maar die eventueel te verlengen tot 3 en tot 4 jaar. Wat is uw opvatting daarover en de opvatting van de Europese Commissie?
Tweede punt, er is het voorstel om die vrijwaringsmaatregelen alleen maar op te heffen bij unanimiteit in de Raad. Ook daar wil ik graag uw mening over en op dat laatste punt ook graag commentaar van voormalig collega Haarder, nu Voorzitter van de Raad.
Dan tenslotte over Turkije, Voorzitter. De Commissie heeft daar om onbegrijpelijke reden geen standpunt ingenomen. Ik wil aan de Raad vragen, aan de heer Haarder, nogmaals: is het denkbaar - en ik uit mijn woorden zorgvuldig - dat de Raad tot een andere conclusie komt over het vastleggen van een toetredingsdatum voor Turkije? Bijvoorbeeld omdat Turkije in het geval van Cyprus de komende maanden een heel positieve rol zou kunnen spelen en omdat het kan bewijzen dat het de hervormingen serieus neemt. Mijn oproep aan zowel Commissie als aan Raad is: blijf kritisch over Turkije, dat blijven wij ook, maar blijf ook nadenken hoe over de wijze waarop het proces van hervormingen kan worden gestimuleerd in plaats van gefrustreerd.
3-053
IT
Bigliardo (UEN). - Signor Presidente, onorevoli colleghi, ho ascoltato con molta attenzione sia le dichiarazioni del Consiglio e della Commissione, sia i discorsi dei nostri colleghi. In particolare, mi ha colpito il problema connesso con la questione dell'allargamento.
Sono particolarmente soddisfatto per il risultato irlandese e sono convinto che sia stato questo Parlamento a determinare le condizioni grazie alle quali gli irlandesi hanno rivisto le loro posizioni. Sono soprattutto impressionato dall'attività del Presidente della Commissione, Prodi, il quale stamattina ci spiegava, nella sua relazione, una condizione importante e necessaria: quella di un'Europa che meglio interpreti il rapporto fra nord e sud.
Ora, proprio su questi problemi vorrei intervenire, in particolare sul problema riguardante il sud. Quando ascolto quello che si sta facendo per i Fondi strutturali, quando - mi pare di capire - distribuiamo 231 euro pro capite ai cittadini degli Stati della coesione e 137 euro pro capite ai cittadini dei nuovi Stati, non ci accorgiamo che stanno accadendo delle distorsioni, delle quali ho avuto già modo di parlare con il Presidente Prodi, sulle quali il Parlamento dovrebbe riflettere. Quali conseguenze produrrà l'allargamento sul sud della nostra Europa? Se penso alla mia Italia, noi abbiamo nel nostro sud una regione importante, l'Abruzzo, che è già esclusa dall'obiettivo 1 della Commissione.
Allora, non sarebbe il caso - questa è la mia domanda al Presidente Prodi - di rivedere i parametri che fissano gli obiettivi 1 e 2? Non sarebbe il caso di far sì che l'allargamento, che tutti vogliamo, non vada a produrre effetti negativi sul nostro Mezzogiorno? Sarebbe opportuno che questa posizione, di cui parlava il Presidente Prodi, diventasse una grande posizione di raccordo tra il nord e il sud dell'Europa.
3-054
NL
Belder (EDD). - Voorzitter, de uitbreiding met tien nieuwe leden stelt de EU voor grote moeilijkheden. Veel van de kandidaat-lidstaten moeten nog zeer veel inspanningen leveren om voor 2004 op een goede manier toe te kunnen treden. Daarnaast rijst de vraag of de EU sowieso niet onbestuurbaar wordt met zoveel nieuwe lidstaten. De noodzakelijke aanpassing van het landbouwbeleid en de structuurfondsen plaatst de huidige lidstaten al voor schier onoverkomelijke problemen. Wat zijn de mogelijkheden van de kandidaat-lidstaten om daadwerkelijk aan het EU-acquis te voldoen?
Deze problemen mogen niet zomaar weggeschoven worden. Opvallend is echter de eenzijdigheid die de discussie vaak kenmerkt. Dat er aan "niet uitbreiden", of aan "later uitbreiden" ook een behoorlijk prijskaartje hangt, hoort men zelden. Evenmin dat de kandidaat-lidstaten al grote offers hebben gebracht. Uitbreiding, mijnheer de Voorzitter, is geen zaak van optellen van een aantal technische vereisten. Het is een daad van solidariteit, van historisch besef, van strategisch en economisch belang. Het is een proces dat in dit stadium niet zonder grote schade kan worden veranderd of afgebroken.
Het is daarom te hopen dat de Raad snel in staat zal zijn een deal over het financiële pakket, het GLB en de institutionele kwesties te bereiken. Met name op institutioneel vlak moet men waken voor nieuwe machtspolitiek van grote lidstaten tegenover de kleine.
Gezien de grote prestaties die de kandidaat-lidstaten nog moeten leveren, zijn de door de Commissie voorgestelde vrijwaringsclausules onvermijdelijk. De Commissie dient snel met concrete en harde tektsvoorstellen te komen om deze clausules te concretiseren. De termijn voor toepassing van deze vrijwaringsclausules zou verlengd moeten worden van twee naar drie of vier jaar. De vraag rijst wel of de Commissie deze gevoelige instrumenten daadwerkelijk wil inzetten als het nodig is. Haar huidige houding tegenover het eveneens zo ´harde´ Stabiliteitspact belooft wat dat betreft niet veel goeds. Dit is op dit moment uiteraard niet het goede signaal, ook niet in de richting van de kandidaat-lidstaten.
3-055
DA
Haarder, formand for Rådet. -Hr. formand, jeg vil gerne takke varmt for det historiske vingesus, som har strålet ud af mange af de taler, der er blevet holdt af mine gamle kolleger, og også for det engagement, som har præget kommissionsformand Prodis og kommissær Vanheugens taler. Vi har kunnet se, hvordan vi uge for uge kommer nærmere målet. I forrige uge kom Kommissionens anbefaling, som et bredt flertal støttede i går i Luxembourg. I sidste uge kom irerne med deres massive støtte til udvidelsesprojektet. I går fik vi så skabt fælles positioner, når det gælder Kaliningrad, når det gælder institutioner, når det gælder visse beregningsmetoder, og selvfølgelig også når det gælder landevalget.
Derfor må man sige, at der nu er opbygget den maksimale forventning til mødet på torsdag-fredag og måske lørdag i Bruxelles, hvor det økonomiske skal på plads, som kommissær Verheugen så klart sagde det. Den økonomiske position for de nuværende medlemsstaterlande skal fastlægges for at få tid til at forhandle med de nye medlemslande.
Jeg vil gerne takke hr. Poettering og hr. Brok og mange flere for den ubetingede støtte, som PPE-gruppen giver til hele dette udvidelsesprojekt. Jeg vil også gerne takke hr. Watson og mange andre for støtten til synspunktet, at der må ikke stilles nye betingelser. Det sagde også hr. Torben Lund og hr. Jørgen Andersen. Hr. Barón CrespoBaron sagde meget rigtigt, at ligesom et ægteskab skal bygge på kærlighed, således skal udvidelsen bygge på folkelig opbakning. Mange har talt om dette, og det var måske et emne for mit møde med Formandskonferencen her til frokost , for det er jo ikke mindst en sag for Parlamentet og selvfølgelig også for formandskabet, for Europaministrene nu at få denne folkelige debat og denne folkelige opbakning til projektet sat igang.
Til gengæld må jeg sige, at jeg var ikke imponeret af hr. Sjøstedts, hr. Bondes og hr. Modrows særdeles uklare taler. Det var da godt, at de irske vælgere ikke lyttede til denne uhellige alliance af gamle unionsmodstandere, som har benyttet hver eneste lejlighed til at forsøge at bremse det europæiske projekt. Tak til de irske vælgere for det.
Til hr. Suominen vil jeg sige, at vi holder tæt kontakt til Litauen og til Rusland. Vi fik igår et mandat fra Rådet til at forhandle med Rusland, og det er et mandat, som fuldt ud respekterer Litauens suverænitet, Litauens ret til at tilslutte sig Schengensamarbejdet samtidig med nabolandene. Formandskabet vil gøre alt på torsdag, fredag og måske lørdag for at fastlægge den fælles position også om det økonomiske, som gør det muligt i København at afslutte forhandlingerne med de nye lande.
Vi sover med bukserne og støvlerne på, vi vil ikke forspilde nogen mulighed for et kompromis. Vi vil ikke juble for tidligt, men vi er utrolig glade for alle de fremskridt, som er sket, som uge for uge har bragt os nærmere en løsning. Nu må det ikke ende i kolde økonomiske beregninger af mikroskopiske størrelsesordener sammenlignet med den gevinst, der er til os alle ved udvidelsen. Nu må det ikke være spekulationer i små beløb, som ender med at bremse det hele. Måske skulle vi parlamentarikere og regeringer gøre lidt mere ud af at forklare vore borgere, hvor lidt det koster pr. borger. Når vi sidder fredag aften og nat og drøfter penge, er det 50, 35 eller 75 centimer pr. borger vi sidder og taler om, og hvor lang tid vil vi så bruge på det? Der var en ordfører, som sagde, at hele udvidelsen koster en tiendedel af, hvad den tyske genforening har kostet. En anden ordfører nævnte, at det er en tiendedel af en procent af vores bruttonationalprodukt, vi taler om, for hele udvidelsen. Det må ikke forskertse den historiske opgave, der venter os. En varm tak til ordførerne, til Kommissionsformanden og kommissær Verheugen. Tak fordi Parlamentet idag igen har bekræftet, at det er en drivkraft i denne historiske proces.
(bifald)
3-056
IT
Prodi, Presidente della Commissione. - Signor Presidente, signor Presidente del Consiglio, onorevoli parlamentari, prenderò pochi minuti per rispondere ad alcune domande che mi sembrano molto importanti: pochi minuti anche perché mi ha fatto molto piacere vedere questa larghissima adesione al processo di allargamento, che ha unito veramente quasi la totalità del Parlamento nell'operazione politica che io ritengo di gran lunga la più importante di tutto il mio mandato e del mandato della mia Commissione. Credo che nulla ci sia di così forte, umanamente e politicamente, come quello che stiamo facendo.
Per questo voglio iniziare rispondendo brevemente all'onorevole Modrow. Vede, onorevole, non sarà stato perfetto, come in nessun fatto politico, il richiamo alla volontà popolare nell'allargamento, ma è stato il fatto più straordinario, che più mi ha colpito: questo nuovo impegno verso l'adozione dei principi democratici, di solidarietà, verso il rispetto delle minoranze, che ha trasformato il mondo dell'est. E' stata per me un'esperienza straordinaria vedere, in seno ai parlamenti di quei paesi, un impegno continuo dei partiti, fra di loro magari in completo disaccordo su altri temi ma concordi sull'allargamento. Mi dispiace non condividere proprio questo discorso di fondo.
L'allargamento è stato vissuto come un problema etico e politico, non solo come un problema economico. Anzi, in molti casi l'aspetto economico è stato discusso, ma questo grande senso del cambiamento delle pagine della nostra Storia, questo grande senso di avere unificato l'Europa - ripeto, non riunificato ma unificato l'Europa, perché l'Europa non è mai stata unita - è un'impresa straordinariamente forte. E l'abbiamo - anche questo lo ripeto sempre, questo che ho imparato nel parlamento di uno dei paesi che entrerà nella nostra Unione - unificata con un criterio diverso, per cui possiamo attrarre anche dei paesi più piccoli, possiamo attrarre anche le minoranze, perché la nostra è un'Unione di minoranze, è un'Unione in cui nessuno comanda: è questa la grandezza nuova, assoluta dell'Europa.
Gli onorevoli Poettering e Barón Crespo hanno messo in rilievo due grandi aspetti: primo, l'aspetto di far l'ultimo passo sul quadro finanziario. C'è poco da fare, non possiamo giocarci, per 3 euro a testa, questo grande disegno storico. E' chiaro che il Parlamento e noi Commissione dobbiamo spingere affinché questi ultimi passi vengano compiuti. Secondo: il problema di evitare, come ha detto l'onorevole Barón Crespo, che i paesi candidati diventino contribuenti contributori netti: un minimo di solidarietà va anche dimostrata con dei fatti puramente formali. Ripeto, facciamo i conti: com'è stato detto nell'ultimo intervento, si tratta proprio di pochi euro per abitante, non si tratta di un grande sforzo. Ho letto poco fa la cifra che per il capitolo coesione i paesi membri ricevono rispetto ai nuovi paesi: questa differenza si spiega - la vita è complicata, abbiamo bilanci stretti - ma non è una differenza che soddisfi noi, che soddisfi il nostro senso di solidarietà.
Lo stesso senso di solidarietà, d'altronde, va chiaramente tenuto presente, come ha chiesto l'onorevole Bigliardo, per il futuro, per coloro che sono nell'Obiettivo nell'obiettivo 1. E' stato quello che abbiamo fatto nel non eseguire non eseguendo un conto matematico immediato rispetto all'entrata dei nuovi Stati membri ma, ancora una volta, risolvendo la questione con senso politico e con saggezza.
L'ultima mia osservazione riguarda i problemi dell'informazione e del gradimento - domande poste dalle onorevoli Maij-Weggen e Maes - cioè di un impegno più forte per tranquillizzare i nostri cittadini e i cittadini dei paesi membri. L'onorevole Maes ha approfondito anche singoli, specifici temi, come l'allargamento e la povertà, le minoranze, la crisi economica. Debbo dire che la Commissione ha lanciato una strategia di comunicazione già dall'inizio del 2000: sono state messe su Internet, in tutte le lingue, tutte le domande e le risposte che sono arrivate oggi. Per questa campagna e per ventotto paesi abbiamo previsto 150 milioni di euro per cinque anni: una cosa modesta, quindi, che ci obbliga a non utilizzare direttamente i grandi strumenti di massa, perché questo è un bilancio che non lo permette. Noi facciamo questa comunicazione in cooperazione con gli Stati membri e soprattutto usando le strutture della società civile e supportandole al servizio della nostra azione. Questa campagna, tuttavia, non può avere gli effetti che speriamo se i leader politici degli Stati membri non cooperano ad impostare un dibattito su questi problemi, come ha detto l'onorevole Rovsing intervenendo su questo tema. E' chiaro quindi che io chieda uno sforzo maggiore per le campagne degli Stati membri, e forse si potrebbero anticipare al 2003, che sarà l'anno di punta, alcune delle risorse che sono state previste per il 2004 e il 2005.
Debbo dire, tuttavia - e ne chiedo scusa al Parlamento - che mi sono arrivati stamattima, stamattina, perché pubblicati solo stamattina, i nuovi dati dell'Eurobarometro, che sono straordinariamente migliori rispetto a quelli che vi ho letto poche ore fa. Di solito si viene davanti al Parlamento con dei dati migliori del dovuto; in questo caso sono venuto con dati peggiori. Questi dati dimostrano un cambiamento radicale, che deriva dal fatto che si sia discusso, che i giornali abbiano portato il problema in superficie per cui, ad esempio, il 68 percento dei cittadini tedeschi è a favore e addirittura il 72 percento in Francia, che è il paese più euroscettico. Questo denota che, quando poi i problemi vengono, quando poi bisogna decidere tra un "sì" e un "no", sembra che nei paesi ci si trovi di fronte al momento in cui si decide della Storia, e c'è nel popolo una sensibilità molto forte. Ripeto, analizzeremo meglio questi dati, perché mi sono arrivati su un foglietto volante in questo momento e non vorrei essere stato impreciso; essi dimostrano comunque che la sensibilità del popolo viene soprattutto sollecitata quando un grande avvenimento gli è posto davanti. Pertanto, con tutta la riserva di un dato che mi arriva su una nota, io credo che sarebbe veramente un segno positivo perché vuol dire che marciamo in favore della Storia, ma marciamo con il favore dei cittadini. E' di questo che io voglio, in modo molto profondo e molto diretto, ringraziare il Parlamento, le forze sociali, i grandi politici che hanno voluto, subito dopo la caduta del Muro di Berlino e a volte anche precedendo il realismo e gli avvenimenti, metterci di fronte a questo quadro dell'Europa unificata.
Per concludere, richiamando gli stimoli che ci sono stati dati riguardo ad alcuni paesi a noi vicini, come l'Ucraina, è chiaro che adesso abbiamo la grande missione di compiere questo allargamento, ma dovremo anche aprire il dibattito sui confini, sulle radici dell'Europa, su tutti questi temi. Mi ricordo che ne parlai nella prima riunione in cui venni qui di fronte a voi. Non è certo un dibattito da fare né oggi né domani, ma chiaramente l'allargamento ci pone di fronte alla nostra identità, alle nostre radici, alla nostra storia e quindi, attraverso di queste, al nostro futuro.
(Applausi)
3-057
DE
Verheugen, Kommission. - Herr Präsident! Ich möchte nur kurz die Fragen beantworten, die direkt an mich gestellt worden sind. Zunächst noch einmal zu der Frage der in den regelmäßigen Berichten festgestellten Schwächen. Ich will noch einmal sehr deutlich sagen: Wir haben ja den Auftrag, regelmäßige Berichte nur über die künftigen Mitgliedstaaten zu schreiben. Ich weiß nicht, was herauskommen würde, wenn wir mit denselben Maßstäben und denselben Instrumenten regelmäßige Berichte über die Mitgliedstaaten schreiben würden. Glauben Sie, wir kämen dann zu dem Ergebnis, dass es nirgendwo Korruption gibt? Glauben Sie, wir kämen zu dem Ergebnis, dass Privatisierungsprozesse überall transparent sind? Glauben Sie, wir kämen zu dem Ergebnis, dass es kein Problem der Auswirkung von Medienkonzentrationen auf die Meinungsfreiheit gibt? Oder glauben Sie, ich könnte Ihnen nicht in jeder beliebigen Großstadt eines Mitgliedslandes ein Viertel zeigen, in dem die Menschen in derselben sozialen Deklassierung leben wie in einer Roma-Siedlung in der Slowakei, in Bulgarien oder in Rumänien? Ich meine nur, es besteht kein Grund zur Überheblichkeit auf unserer Seite, wenn wir die gesellschaftliche Realität bei uns betrachten.
Nur weil es keine Fortschrittsberichte über die Mitgliedstaaten gibt, bedeutet das noch lange nicht, dass sie in allen Dingen wesentlich besser sein müssten, als die Länder, die jetzt beitreten wollen. Ein bisschen auf dem Teppich bleiben sollte man bei dieser Frage schon und die Dinge gerecht beurteilen. Ich glaube auch nicht, dass es möglich wäre, dass ein Mitglied der Kommission den Regierungschef eines Mitgliedstaats auffordern kann, mit ihm zusammen die übelsten gesellschaftlichen und sozialen Brennpunkte aufzusuchen und öffentlich vor den Kameras seines Landes zu erklären, dass er sich dieser Zustände schämt und dass er sie beseitigen wird. Ob sich irgendein Regierungschef eines Mitgliedstaats findet, der das mit mir machen würde, da habe ich große Zweifel.
(Beifall)
Was das Monitoring der safeguards angeht: Die Monitoring-Instrumente sind ja vielfältig, und sie werden ja alle weiter angewandt. Das Entscheidende ist natürlich der abschließende Monitoring Bericht sechs Monate vor dem Beitritt. Der politische Druck allein durch diesen Bericht wird so stark sein, dass wir wirklich mit Sicherheit davon ausgehen können, dass bis dahin noch vorhandene Defizite ausgeräumt werden.
Bei den safeguards ist es so: Ich habe sowohl dem Rat als auch in der vergangenen Woche schon der niederländischen Regierung gesagt, dass das neue safeguard-Instrument, das wir vorschlagen, in seiner Dauer begrenzt sein muss. Irgendwann müssen ja die normalen Instrumente des Vertrags wieder greifen und nicht Ausnahmebestimmungen. Der Zeitraum von zwei Jahren, den die Kommission vorgeschlagen hat, schöpft jedoch die Möglichkeiten, die es rechtlich gibt, noch nicht vollständig aus. Ich habe das etwas kompliziert ausgedrückt, mit anderen Worten: Hier ist noch ein gewisser Spielraum vorhanden, was die zeitliche Dauer angeht, und die Kommission hat nichts dagegen, wenn der Rat diesen Spielraum auch ausnützt.
Ich möchte aber sehr entschieden sagen, dass das ganze Instrument nichts nützt, wenn es um komplizierte Prozeduren gehen muss, und wir etwa einstimmige Ratsbeschlüsse brauchen, um es anwenden zu können. Dann können wir es vergessen.
(Beifall)
Dann brauchen wir es nicht. Um es ganz klar zu sagen: Es geht ja gerade darum, etwas zu haben, wo wir kleinere Probleme ganz schnell angehen können und nicht immer gleich das große Instrument des Vertragsverletzungsverfahrens in Gang setzen müssen. Wenn also irgendwo in einem Land ein Schlachthof unter dem Standard produziert, dann müssen wir in der Lage sein, ihn am nächsten Tag zu schließen. Am nächsten Tag und nicht erst, nachdem der Rat einen einstimmigen Beschluss dazu gefasst hat! Es geht um solche ganz einfachen und praktischen Fragen, und die Bürgerinnen und Bürger Europas werden nicht beruhigt sein, wenn sie hören müssen, dass so ein Instrument nur angewandt werden kann, wenn es durch eine monatelange Prozedur gegangen ist. Das möchte ich sehr deutlich sagen: Es nützt nur dann etwas, wenn es schnell und entschlossen angewandt werden kann.
Was die Reichweite angeht: Der Begriff Binnenmarkt bezieht sich auf alles, was grenzüberschreitende wirtschaftliche Wirkungen hat, bzw. auf alles, was Auswirkungen auf den Wettbewerb hat. Ich habe Zweifel - die Frau Abgeordnete hat ja die Frage gestellt, ob man nicht auch Umwelt- und Sozialfragen hier einbeziehen könnte -, wie das zu begründen wären. Wenn wir sehen, dass irgendwo der Umwelt-acquis nicht vollständig umgesetzt wird, dann weiß ich nicht, warum wir dann in Kandidatenländern das Instrument einer Schnellverfügung haben sollen und in den Mitgliedstaaten auf das normale Vertragsverletzungsverfahren angewiesen sein sollen. Wir haben jetzt bereits Tausende von Vertragsverletzungsverfahren in jedem Jahr. Es ist also nicht so, dass das Problem der Nichtumsetzung des acquis in der heutigen EU nicht bestünde. Da hätte ich also Schwierigkeiten, ich denke, dass wir dieses Instrument tatsächlich auf den Binnenmarkt beschränken sollten. Im Übrigen bestehen ja Schutzklauseln in allen möglichen Politikbereichen der Europäischen Union, z.B. bei Lebensmittelsicherheit. Diese bestehenden Schutzklauseln bestehen ja weiter und werden selbstverständlich auch angewandt.
Eine letzte kurze Bemerkung noch zu Kaliningrad. Was mich bei der ganzen Diskussion sehr besorgt macht, ist die Tatsache, dass die russische Seite bisher nicht bereit gewesen ist, über das wirkliche Problem zu reden. Ich halte die Frage von Zugang, Visa und Transit nicht für das wirkliche Problem und stimme vollständig dem zu, was Herr Brok oder auch andere gesagt haben: Wenn man sich die Zustände an dieser Grenze ansieht, kann man eigentlich nicht glauben, dass es wirklich darum geht, den Zugang zu erleichtern. Ich denke, das wirkliche Problem besteht darin, eine Politik zu betreiben, die verhindert, dass Kaliningrad in einer sich sehr schnell entwickelnden Region - und diese Region wird sich sehr schnell entwickeln - sozial und ökonomisch zurückbleibt, woraus sich dann notwendigerweise wirtschaftliche und letztlich auch politische Spannungen entwickeln müssen. Wie politische Spannungen sich in einer solchen geographischen Situation entladen können, dazu reicht die Phantasie eines jeden hier in diesem Saale aus. Genau das muss verhindert werden, indem wir mit Russland einen Dialog darüber führen, wie wir Kaliningrad an den Vorteilen teilhaben lassen, die die europäische Integration im ganzen baltischen Raum bietet. Ich hoffe, dass, wenn die leidige Visa- und Transitfrage in einigen Tagen geregelt sein wird - was ich glaube -, dann der Weg frei ist, diese für die Zukunft Europas so wichtige andere Frage auch zu besprechen.
(Beifall)
3-058
EL
Πρόεδρος. – Σας ευχαριστώ, κύριε Επίτροπε.
Κυρίες και κύριοι συνάδελφοι, η πραγματικά πολύ σημαντική και ενδιαφέρουσα συζήτηση για το επικείμενο Ευρωπαϊκό Συμβούλιο έληξε.
Διακόπτεται η συνεδρίαση ως την Ώρα των ψηφοφοριών.[2]
3-059
EN
IN THE CHAIR: MR COX
President
3-060
EN
Villiers (PPE-DE). - Mr President, on a point of order, you may be aware that a number of Members were unable to take part in votes yesterday because they were delayed for seven hours at Gatwick airport. You yourself will have experienced some of the extreme difficulties faced by many Members in travelling to Strasbourg.
In view of the approaching enlargement, are you satisfied that Parliament here in Strasbourg is adequately equipped for the needs of enlargement, given that Members and staff find it very difficult to get here from one of Europe's largest airports? Are you confident that those coming from parts of Europe where the transport links are not so good will be able to travel to Strasbourg?
Is it not time you joined the growing number of people who think that Strasbourg is an inefficient and inappropriate place to host a Parliament of this size? I urge you to look into this as a matter of urgency.
(Mixed reactions)
3-061
EN
President. - I do not wish to run the risk of indigestion before lunch today. Yesterday I had the pleasure to welcome a group of visitors from Lapland, hosted by your colleague, Mrs Kauppi. The Governor of Lapland remarked how easy it was to get from Lapland to Strasbourg. She was very pleased to be here in such a short time. I, however, have experienced the difficulties which you mention.
(Laughter and applause)
Yesterday I wrote yet again to the relevant airline authorities - to some effect I hope- about your predicament, and to say that this is no way to do business. This is especially true for connections to Strasbourg, a city with an international vocation.
3-062
DA
Afstemning
DE
Abstimmungen
EL
Ψηφοφορίες
EN
Vote
ES
Votaciones
FR
Votes
IT
Votazioni
NL
Stemming
PT
Votações
FI
Äänestykset
SV
Omröstning
3-063
EN
President. - The next item is the vote.
Colleagues, if you had seatbelts I would tell you to strap yourselves in. We have 517 amendments, 25 split votes and 56 roll call votes.
Recommendation for second reading (A5-0347/2002) from the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism, on the Council common position with a view to adopting a European Parliament and Council directive on occurrence reporting in civil aviation (8133/1/2002 – C5-0312/2002 – 2000/0343(COD)) (Rapporteur: Gerard Collins)
(Parliament adopted the text)
***
Report (A5-0326/2002) by Manuel Pérez Álvarez, drawn up on behalf of the Committee on Employment and Social Affairs, on the proposal for a Council recommendation concerning the application of legislation governing health and safety at work to self-employed workers (COM(2002) 166 – C5-0235/2002 – 2002/0079(CNS))
(Parliament adopted the text)
***
Report (A5-0310/2002) by Stephen Hughes, drawn up on behalf of the Committee on Employment and Social Affairs, on the Commission communication: Adapting to change in work and society: a new Community strategy on health and safety at work 2002-2006 (COM(2002) 118 – C5-0261/2002 – 2002/2124(COS))
Before the vote:
3-064
EN
Hughes (PSE). - Mr President, a number of members will be wondering whether, as rapporteur, I will be seeking to refer this matter back to committee. The committee was concerned that the Commission's strategy document was rather vague in terms of the action to be taken in the health and safety field.
I can now tell the House that, in a meeting with Commissioner Diamantopoulou yesterday and during the debate last night, I received assurances that the Commissioner will come to the Committee on Employment and Social Affairs to detail the action to be taken and that a report will be presented on an annual basis to facilitate the monitoring of progress by the committee. On that basis, I recommended to the committee coordinators, at a meeting this morning, that we should proceed with the vote and not refer back. The coordinators agreed, and I therefore recommend that we proceed with the vote.
3-065
EN
(Parliament adopted the text)
***
Report (A5-0329/2002) by Elmar Brok, drawn up on behalf of the Committee on Constitutional Affairs, on an Interinstitutional Agreement between the European Parliament and the Council concerning access by the European Parliament to sensitive information of the Council in the field of security and defence policy and on amendments to the Rules of Procedure (2002/2130(ACI))
Before the vote:
3-066
FI
Hautala (Verts/ALE). - Arvoisa puhemis, palaan asiaan, jonka otin eilen keskusteluissa esille. Itse asiassa varapuhemies Imbeni kehotti minua ottamaan sen nyt kollega Brokin mietinnöstä äänestettäessä uudestaan puheeksi. Haluaisin kiinnittää kollegoiden huomiota siihen, että äänestämme parlamentin oikeutta saada turvallisuuspolitiikkaan liittyviä salaisia asiakirjoja koskevan sopimuksen yhteydessä myös parlamentin puhemiehistön hyväksymistä sisäisistä turvallisuustoimista. Näissä turvallisuustoimissa on hyvin ongelmallisia kohtia. Muun muassa parlamentin jäsenet, jotka osallistuvat salaisten asiakirjojen tutkimiseen, on kansallisten turvallisuuspalveluiden toimesta todettava luotettaviksi.
Arvoisa puhemies, koska Te henkilökohtaisesti olette vastuussa näistä järjestelyistä, haluaisin kysyä, miksi näistä turvallisuustoimista ei järjestetty parlamentissa keskustelua Brokin mietinnön yhteydessä ja miten tällainen turvatarkastus aiotaan järjestää. Mielestäni on pieni skandaali, että tästä asiasta yritetään äänestää ilman minkäänlaista keskustelua ikään kuin vaihvihkaa.
3-067
EN
President. - The Bureau tabled a proposal for decision to plenary. It is indicated in today's voting list. It follows on from the debate that has been ongoing for some time now in Parliament, regarding access to sensitive documents. It also reflects the request from the House in an earlier report asking the Bureau to draw up a proposal to bring to Plenary. So the Bureau tabled this proposal on the basis of debates and votes in the House.
The proposal was discussed in the Bureau some time ago. On more than one occasion it was presented by the rapporteur, Mr Brok, to the Conference of Presidents. All the groups - including your own - participate in the Bureau and the Conference of Presidents. You cannot be surprised, therefore, that this was coming. No objections were raised when this item was included in the agenda.
I note the point you made last night and again just now. I can assure you that this matter has been considered very carefully and was put to the relevant bodies in the House some time ago. It is not an attempt to twist colleagues' arms at the eleventh hour. I can assure you that there has been considerable debate and reflection in many meetings, both of the Bureau and the Conference of Presidents.
(Parliament adopted the decision)
***
Proposal for a decision (B5-0526/2002) tabled by the Bureau pursuant to point 1 of Annex VII to the Rules of Procedure, on the implementation of the Interinstitutional Agreement governing European Parliament access to sensitive Council information in the sphere of security and defence policy
(Parliament adopted the decision)
***
Report (A5-0308/2002) by Hans-Peter Martin, on behalf of the Committee on Constitutional Affairs, on amendment of the provisions of Parliament's Rules of Procedure concerning the discharge procedure (2001/2060/(REG))
Before the vote:
3-068
EN
Corbett (PSE). - Mr President, in order to accommodate the strongly expressed wishes of part of the PPE-DE Group, my group withdraws its request for a separate vote on Amendment 3, which should enable you then to take all the amendments en bloc.
3-069
FR
Bourlanges (PPE-DE). – Monsieur le Président, je voulais simplement remercier le groupe socialiste de son geste. Je crois que nous avons passé un compromis, que ce compromis forme un tout, que certains parmi les membres du PPE ne sont pas entièrement satisfaits du compromis, mais je crois qu'il faut aboutir. J'invite donc effectivement les membres de mon groupe à soutenir ardemment le compromis passé entre nous.
3-070
EN
(Parliament adopted the resolution)
***
Report (A5-0330/2002) by Rosemarie Müller, drawn up on behalf of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy, on the proposal for a European Parliament and Council regulation laying down Community procedures for the authorisation and supervision of medicinal products for human and veterinary use and establishing a European Agency for the Evaluation of Medicinal Products (COM(2001) 404 – C5-0591/2001 – 2001/0252(COD))
(Parliament adopted the legislative resolution)
***
Report (A5-0340/2002) by Françoise Grossetête, drawn up on behalf of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy, on the proposal for a European Parliament and Council directive amending Directive 2001/83/EC on the Community code relating to medicinal products for human use (COM(2001) 404 – C5-0592/2001 – 2001/0253(COD))
(Parliament adopted the legislative resolution)
***
Report (A5-0334/2002) by Françoise Grossetête, drawn up on behalf of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy, on the proposal for a directive of the European Parliament and of the Council amending Directive 2001/82/EC on the Community code relating to veterinary medicinal products (COM(2001) 404 – C5-0593/2001 – 2001/0254(COD))
(Parliament adopted the legislative resolution)
***
Report (A5-0325/2002) by Michiel van Hulten, drawn up on behalf of the Committee on Budgetary Control, on the draft Commission Regulation laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (SEC(2002) 835 – C5-0399/2002 – 2002/0901(CNS))
(Parliament adopted the legislative resolution)
***
Report (A5-0332/2002) by Andrew Nicholas Duff, drawn up on behalf of the Committee on Constitutional Affairs, on the impact of the Charter of Fundamental Rights of the European Union and its future status (2002/2139(INI))
Before the vote:
3-071
FR
Berès (PSE). – Monsieur le Président, à cette heure tardive de nos votes, je suis ennuyée de devoir vous dire que notre Assemblée est incapable d'appliquer les décisions qu'elle prend.
Nous avons décidé de faire de la Charte des droits fondamentaux l'alpha et l'omega de nos travaux. En commission des affaires constitutionnelles, maîtresse du règlement, j'ai été obligée de déposer un certain nombre d'amendements linguistiques qui ont dû être pris en compte par un erratum. Parmi ces amendements linguistiques, il y en avait un certain nombre qui, à mon avis, ne sont pas réellement linguistiques, puisqu'ils concernent le portugais, l'italien, le français et le grec. Ils visent à remplacer l'expression "droits de l'homme" par l'expression "droits de la personne". À mon grand regret, dans cet erratum, cet amendement soi-disant linguistique n'est pas pris en compte.
Je sais qu'en Conférence des présidents, vous avez interpellé vos services juridiques pour savoir quel devait être le bon usage de cette Assemblée. J'espère que cette Assemblée plénière est capable de décider par elle-même que l'application de la Charte est de règle dans ce Parlement.
(Applaudissements)
3-072
FR
Le Président. – Madame Berès, je vais soulever la question et l'avis de notre service juridique à la Conférence des présidents, de façon à ce que chaque groupe puisse participer le moment venu.
3-073
EN
(Parliament adopted the resolution)
That concludes the vote.
***
EXPLANATIONS OF VOTE
3-074
EN
- Collins report (A5-0347/2002)
3-075
FR
Bordes, Cauquil et Laguiller (GUE/NGL), par écrit. – Ce serait la moindre des choses que les "événements" (incidents, accidents évités de justesse, etc.) survenant dans l’aviation civile européenne soient portés à la connaissance de tous les États membres de l’Union européenne, ce qui n’est pas le cas actuellement. Néanmoins, si ce rapport souhaite que ces événements soient répertoriés et communiqués aux États, il demande en même temps que soit garantie la "confidentialité" des informations les concernant.
Mais à qui et à quoi peut donc servir cette confidentialité, sinon à masquer la réalité aux riverains des aéroports, aux usagers et aux personnels du transport aérien, sinon à préserver les intérêts commerciaux et financiers des compagnies? Il faut, au contraire, la plus grande transparence, et d’abord une transparence complète vis-à-vis des populations. Car c'est la seule façon de mettre à jour toute la chaîne des responsabilités dans les "événements" dont il est ici question. Cette chaîne de responsabilités, il faut pouvoir la remonter jusqu’en haut lieu, c'est-à-dire jusqu'aux responsables directs et finaux que sont les compagnies aériennes et les sociétés gestionnaires des aéroports.
Nous nous abstenons donc sur ce rapport.
3-076
PT
Marques (PPE-DE), por escrito. - Na linha dos instrumentos comunitários adoptados recentemente em prol do aumento da segurança na aviação civil, a proposta de directiva do Parlamento e do Conselho relativa à comunicação de ocorrências na aviação civil visa garantir a comunicação de quaisquer situações que ponham em perigo designadamente uma aeronave ou os seus ocupantes. Os dados recolhidos permitirão a troca de informação, possibilitando retirar ensinamentos para a prevenção de acidentes.
Felicito o colega Collins pelo excelente relatório redigido sobre esta matéria, ao qual dou o meu apoio, em particular quanto à questão da confidencialidade na comunicação obrigatória ou voluntária de ocorrências, única forma de garantir nomeadamente a divulgação de erro humano na potencial ocorrência de acidentes, raramente dado a conhecer espontaneamente contrariamente ao que acontece, por exemplo, com as falhas técnicas.
Gostaria ainda de salientar a necessidade de apoiar a criação de sistemas de comunicação de base regional que se juntariam à rede integrada de sistemas nacionais de comunicação de ocorrências, possibilitando-se assim um amplo conhecimento das diversas situações.
3-077
PT
Ribeiro e Castro (UEN), por escrito. - A criação de sistemas de partilha de informação proveniente de diferentes sistemas de relatórios pelas autoridades de aviação civil permitirá a todos os intervenientes interessados recolher ensinamentos a propósito dos seus erros e produzir um sistema mais seguro para todos os utilizadores do transporte aéreo. Esta directiva é muito importante na medida em que vem melhorar significativamente a eficácia do sistema de comunicação de ocorrências. Foi também positivo verificar que um grande número de alterações propostas aquando da primeira leitura foram recuperadas pelo Conselho na Posição Comum. Todavia, permanecem diferenças de posição em que apoiei as posições do relator, subscritas, de resto, pela comissão da especialidade: por um lado, importa que, quando a ocorrência comunicada resulte de negligência grave, os Estados-Membros possam proceder judicialmente; por outro lado, importa manter aquele que era o artigo 9º na versão original proposta pela Comissão, que se referia à comunicação confidencial, pois a “despersonalização” das comunicações nesta sede é muitas vezes determinante para uma melhor compreensão dos factores que podem intervir na ocorrência de acidentes aéreos.
3-078
EN
- Pérez Álvarez report (A5-0326/2002)
3-079
PT
Bastos (PPE-DE), por escrito. - As preocupantes taxas de acidentes de trabalho dos trabalhadores independentes e a necessidade de garantir o direito a condições de trabalho saudáveis, seguras e dignas impunham esta abordagem e daí o meu apoio ao excelente relatório do Colega Pérez Álvarez.
Apesar de insuficiente, a proposta da Comissão constitui um primeiro contributo para a resolução do problema da protecção dos trabalhadores independentes relativamente à saúde e à segurança no trabalho.
Note-se que é nos sectores considerados de alto risco - agricultura, pesca, transporte rodoviário, indústria transformadora e construção civil -, onde se concentra um considerável número de trabalhadores independentes, que ocorre uma elevada taxa de acidentes de trabalho. É pois urgente a aplicação de uma política eficaz de prevenção, acompanhada de acções de formação, informação e de campanhas de sensibilização.
No contexto de uma crescente mobilidade profissional é fundamental tomar medidas comunitárias visando a harmonização dos diferentes níveis de protecção dos trabalhadores independentes de cada Estado-Membro, a par do reconhecimento e aplicação da legislação nesta matéria.
3-080
EN
- Hughes report (A5-0310/2002)
3-081
EL
Αλαβάνος (GUE/NGL), γραπτώς. – Με την ευκαιρία της συζήτησης και ψήφισης της έκθεσης Hughes για μιa "νέα κοινοτική στρατηγική υγείας και ασφάλειας 2002-2006", που έχει θετικό περιεχόμενο, θα ήθελα να θέσω το θέμα της ολιγωρίας της Επιτροπής στα θέματα εφαρμογής των κανόνων για την υγεία και την ασφάλεια στο χώρο εργασίας. Η χώρα μου, η Ελλάδα, έχει μια μακάβρια υψηλή επίδοση στον αριθμό των εργατικών ατυχημάτων, όπως επίσης στο χαμηλό αριθμό των επιθεωρήσεων, με τη μειωμένη αποτελεσματικότητα των επιθεωρήσεων αυτών. Παρά τις επανειλημμένες ερωτήσεις προς την Επιτροπή κι από εμένα και από άλλους συναδέλφους, η Επιτροπή εδώ και μια πενταετία "περιμένει να μελετήσει τα σχετικά στοιχεία που θα της δώσει η Ελλάδα". Αυτή η κατάσταση πρέπει να πάρει τέλος και να προβλεφθούν μηχανισμοί ελέγχου εφαρμογής των μέτρων υπέρ της υγείας και της ασφάλειας, ιδιαίτερα στους χώρους εργασίας. Δεν μπορεί να ελέγχουμε, να κάνουμε προειδοποιήσεις και να επιβάλλουμε ποινές για τα δημόσια ελλείμματα και να κλείνουμε τα μάτια και τα αυτιά για την υγεία και την ασφάλεια.
3-082
PT
Bastos (PPE-DE), por escrito. - Os dados comunitários sobre saúde e segurança no trabalho revelam uma tendência de melhoria geral. Contudo, a situação é ainda bastante crítica nalguns Estados-Membros. A este propósito refiro que em Portugal a situação é preocupante, sobretudo em áreas como a construção civil, a indústria têxtil e a agricultura.
Votei favoravelmente este relatório, salientando o seguinte :
- a necessidade de codificar e simplificar a actual legislação comunitária nesta matéria e de incentivar os Estados-Membros a aplicarem-na com mais rigor;
- a Comissão deve elaborar urgentemente, com o Parlamento, um Plano de Acção detalhado, dotado de compromissos financeiros e de calendários integrando a dimensão de género e novos tipos de riscos e de doenças;
- a necessidade de fomentar o trabalho em parceria no sentido de permitir uma melhor recolha de dados e facilitar a comunicação entre os diferentes intervenientes;
- a integração dos países candidatos nas instituições e nos organismos envolvidos para permitir uma assistência técnica e financeira eficaz;
- finalmente, a importância de uma abordagem preventiva nos aspectos da saúde e segurança no trabalho dirigida aos trabalhadores e empregadores.
3-083
EN
Bushill-Matthews (PPE-DE), in writing. - This report was voted on under Rule 110a of the Rules of Procedure, which allows for no amendments to the report. The British Delegation of the EPP-ED Group has previously sought to amend reports which it did not support. The new rule, however, leaves no option but to vote against certain reports.
The British Conservatives support the Commission document on Health and Safety at Work, which talks of the importance of health and safety at work and the need to strengthen the prevention culture and secure a better application of existing law. The Commission admits that people tend to see the Community legal framework as being excessively complex and unclear and proposes that it be simplified. The British Conservatives support this.
However, the rapporteur has gone in precisely the opposite direction, proposing extension of the scope of the framework directive, new legislation on workplace bullying, a new directive on workplace ergonomics, strengthening of the display screen equipment directive and amendment of the manual handling directive.
A fundamental flaw in his analysis leads us to conclude that the rapporteur's conclusions are wrong. The British Conservatives are therefore against this report.
3-084
SV
Eriksson, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL), skriftlig. ( Betänkandet handlar om arbetsmiljöproblemen på arbetsplatserna inom EU och uttrycker bekymmer över att läget försämras i stället för att förbättras. Föredraganden föreslår en lång rad åtgärder, bl.a. en förbättrad tillämpning av existerande lagstiftning på området. Dessa förslag har vårt fulla stöd.
Han efterlyser också ny lagstiftning avseende dels trakasserier på arbetsplatsen, dels ergonomiska krav på arbetsplatser. Vi är motståndare till direktivstyrning både av principiella skäl och på grund av praktiska omständigheter. Existerande direktiv på arbetsmiljömrådet fungerar dåligt, främst för att arbetsgivarna gör motstånd och för att fackföreningarna är för svaga, och sätter ofta miniminivåer som tenderar att binda de sociala parterna till avtal med alltför låga skyddsnivåer. Om man däremot hade starka fackföreningar och nationella regeringar med sociala ambitioner, kunde man få lagstiftning på nationell nivå som var mer precis, anvisade högre skyddsnivåer och kunde genomföras effektivare.
Vi har dock röstat för betänkandet, eftersom vi instämmer med dess politiska ambition att förbättra arbetsvillkoren i medlemsstaterna.
3-085
PT
Figueiredo (GUE/NGL), por escrito. - Este relatório, que aprovámos, aborda um tema da maior importância na União Europeia, quer pela sua importância para dignificar o trabalho e criar melhores condições laborais, quer pela pouca atenção que a Comissão deu a este tema da saúde e segurança no trabalho, bem expressa na redução drástica do pessoal que se ocupa destas matérias em mais de 40%, durante os últimos dez anos, como é referido no relatório.
O texto final, que é o resultado de um trabalho profundo de debate em que participamos com várias propostas, aborda diversas questões desta problemática e apresenta várias reivindicações, designadamente:
- elaboração urgente de um plano detalhado de acção dotado de compromissos financeiros e de calendário para cada proposta principal;
- especial atenção ao género, tendo em conta as discriminações a que as mulheres continuam sujeitas, seja devido à menor atenção à formação profissional ou às dificuldades no acesso ao emprego, seja aos trabalhos pesados, perigosos e mal remunerados que, muitas vezes, realizam;
- a apresentação de uma directiva global sobre a ergonomia no trabalho de forma a melhorar as directivas existentes e a ter em conta as afecções músculo-esqueléticas que na União Europeia afectam mais de metade das pessoas que sofrem problemas físicos relacionados com o trabalho.
3-086
EN
- Brok report (A5-0329/2002)
3-087
SV
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE), skriftlig. ( När Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049, som behandlar allmänhetens tillgång till EU-institutionernas information förhandlades fram, beslutades att Europaparlamentets tillgång till känsliga handlingar skulle behandlas i ett särskilt interinstitutionellt avtal mellan parlamentet och rådet för att möjliggöra för Europaparlamentet att fullfölja de åtaganden som parlamentet har i enlighet med artikel 21 i EU-fördraget.
Alla avtal som träffas mellan rådet och parlamentet måste dock följa den grundläggande regeln om lojalitet och informationsplikt mellan institutionerna. Det är med andra ord inte rimligt att rådet beslutar över parlamentets interna arbetsordning och därmed inordnar institutionerna i en tydlig hierarki. Det finns även en risk att små länder och små politiska grupper undanhålls information. Avtalet begränsar den rätt som förordning 1049 givit alla ledamöter - och allmänheten - genom att skapa en grupp som ges speciell tillgång till information.
Ett interinstitutionellt avtal på detta känsliga område bör kombineras med skarpa sekretessregler (kompatibla med Natos). Sådana regler hade kunnat utarbetas för handlingar som rör yttre säkerhet utan att den interinstitutionella strukturen därmed förändras.
3-088
FR
Bordes, Cauquil et Laguiller (GUE/NGL), par écrit. – Le rapporteur réclame le droit, pour le Parlement européen, d’accéder aux documents concernant la sécurité et la défense classés "confidentiel", "secret" ou "top secret" tout en indiquant que ces documents "ne sont pas accessibles au public", donc cachés aux populations de l’Union européenne, ce alors que cette dernière prétend assurer leur défense et leur sécurité. Cela ne fait que souligner le caractère dérisoire de cette prétention et l’hypocrisie d’institutions européennes qui ne manquent jamais une occasion de vanter la prétendue "transparence" de leurs activités.
Quant à savoir si l’accord entre le Conseil, la Commission et le Parlement européen (qui, de toute façon, exclut les documents classés "top secret") permettrait même à certains élus triés sur le volet d’avoir accès aux autres documents sur la sécurité et la défense, le rapporteur précise: "la question décisive sera de savoir comment (cet accord) sera appliqué en pratique". En clair, pour les questions de sécurité et de défense, comme pour tous autres sujets considérés de quelque importance par le Conseil et la Commission, ces derniers n’informent le Parlement européen que dans la mesure où ils le veulent bien. Cela n’étonnera que ceux qui imaginent que le Parlement européen a un autre rôle que celui d’offrir un habillage dit démocratique à des politiques qui, dictées par les intérêts des classes dominantes, ne souffrent aucun contrôle.
Nous votons contre ce rapport et la proposition de décision qui l'accompagne.
3-089
NL
Meijer (GUE/NGL), schriftelijk. - Er is een tijd geweest dat de voorbereiding en uitvoering van het overheidsbeleid zo veel mogelijk geheim werd gehouden, want het gewone volk behoorde niet te weten op welke manier en met welke argumenten werd geregeerd. Dat streven naar geheimhouding heeft zelfs de invoering van het algemeen kiesrecht overleefd. Tegenwoordig wordt er wel vanuit gegaan dat ieder individu gelijk is voor de wet, dat overheden verantwoording verschuldigd zijn aan de kiezers en dat met betrekking tot het overheidsbeleid openbaarheid van informatie bestaat. Zodra het echter gaat om openbare veiligheid, defensie en militaire aangelegenheden slaat de traditionele geheimhouding weer toe. Dat kan kortstondig terecht zijn als de meerderheid van de bevolking wordt bedreigd door een gevaarlijke minderheid van profiteurs die hun grondrechten wil afschaffen. Maar geheimhouding kan ook betekenen dat machtige profiteurs worden beschermd tegen de volkswoede. De gekozen oplossing, een vrijwillige afspraak tussen Parlement en Raad, lijkt mooier dan zij is. Het publiek krijgt geen inzage, het Parlement wel. Maar die inzage voor het Parlement beperkt zich tot vier door de fractievoorzitters gezamenlijk aangewezen leden, voorgezeten door de voorzitter van de Commissie buitenlandse zaken. In de praktijk zal de grote meerderheid van de leden van het Europees Parlement, en zelfs volledige fracties daarbinnen, niets weten. Een dergelijke commissie voor veiligheidszaken beschermt dan slechts de geheimhouding.
3-090
PT
Ribeiro e Castro (UEN), por escrito. - Felicito vivamente o relator pelo trabalho realizado, bem como me congratulo por, a partir de agora, ficarem claramente escritas normas que consagram um avanço muito importante no funcionamento das instituições comunitárias e na sua transparência política, mesmo em áreas tão delicadas quanto a segurança e a defesa. Os passos finais de hoje coroam um longo, cuidado e trabalhoso processo de ponderação política e de negociação interinstitucional, o qual se salda por um resultado muito positivo e equilibrado. Importava, na verdade, saber construir um equilíbrio razoável e justo entre, por um lado, a transparência que se requeria e, por outro lado, o indispensável acautelamento do carácter muito sigiloso deste tipo de informações. Ou então nenhum avanço seria possível nesta área tão sensível. Graças às soluções práticas encontradas, ao bom senso prevalecente e a uma rigorosa ponderação política, estão, pois, de parabéns o Parlamento e, em geral, os cidadãos e todas as instituições comunitárias.
3-091
SV
Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE), skriftlig. ( Vi har i dag röstat emot förslaget till interinstitutionellt avtal vad gäller parlamentets tillgång till känslig information från rådet på säkerhets- och försvarspolitikens område. Huvudanledningen till detta är att vi anser att den föreslagna kommittén, som skulle bestå endast av fyra ledamöter, är en alltför begränsad krets. Möjligheten för mindre länder, eller mindre partigrupper, att bli representerade skulle därmed vara minimal. Informationsunderskottet för dessa skulle öka.
För ökad öppenhet och jämlikhet borde det dessutom vara fler fasta ledamöter i kommittén, samtidigt som ett visst antal ledamöter skulle kunna utses enligt tillvägagångssättet i det föreslagna avtalet.
3-092
EN
- Martin report (A5-0308/2002)
3-093
PT
Ribeiro e Castro (UEN), por escrito. - Considero que se avançou num sentido positivo em comparação com o regime anterior, que gerava frequentes problemas e embaraços. O novo regime, estabelecido por esta revisão do Anexo V do Regimento, é sem dúvida mais claro e eficaz. Todavia, lamento que tenham sido retiradas as propostas de alteração da colega Theato, apresentadas pelo grupo PPE/DE, na medida em que penso que a posição do relator e da maioria da Comissão dos Assuntos Constitucionais – que acabaria por prevalecer também no plenário - pode ir um pouco longe demais ao admitir, logo na primeira apreciação, em Abril, a possibilidade de uma concessão tácita da quitação por mero efeito indirecto de não ser aprovada uma moção no sentido do adiamento.
3-094
EN
- Müller report (A5-0330/2002)
3-095
EN
Stihler (PSE). - Mr President, I asked at the very last minute to give an explanation of vote on both the Müller and Grossetête reports. We supported Amendment 78, since it is pro-generic in principle. It would ideally refer to line extension rather than abridged application, but the principle allows for the sale of generics in more than one country without repeating application procedures.
In the Grossetête report, on Amendment 63, we voted to be consistent with our approach in committee. On the second part of Amendment 113, it was put to us that the word advertising was open to misinterpretation.
3-096
PT
Moreira da Silva (PPE-DE), por escrito. - A definição de um mercado interno de medicamentos deve não apenas alcançar melhores padrões de saúde na União Europeia como também estimular a inovação científica e tecnológica com vista ao aparecimento de novos medicamentos e acelerar o fabrico e comercialização dos genéricos. Sobre as principais matérias em debate nesta primeira leitura considero que: 1- sem que isso signifique a eliminação total do procedimento descentralizado (nacional com reconhecimento mútuo), considero essencial, ao nível da AIM, a aposta cada vez maior no procedimento centralizado (via Agência Europeia de Avaliação dos Medicamentos), em particular tratando-se de novas substâncias activas, com vista a uma maior rapidez de acesso dos doentes a um novo medicamento e à não penalização das pequenas e médias empresas; 2- deve ser concedida autorização de comercialização dos genéricos cujo medicamento de referência tenha sido autorizado há mais de 8 anos num Estado-Membro ou na Comunidade (e não dez anos, como propõe a Comissão; 3- no que diz respeito à informação a proposta da Comissão é ambígua, sendo essencial assegurar a proibição de publicidade directa.
3-097
PT
Ribeiro e Castro (UEN), por escrito. - Esta proposta de regulamento é muito importante, na medida em que se orienta para garantir um nível elevado de protecção da saúde humana e animal graças a procedimentos mais rigorosos de vigilância do mercado e de farmacovigilância, para aumentar o número de medicamentos disponíveis, para realizar o mercado interno dos produtos farmacêuticos e, por último, para modificar os objectivos e métodos de trabalho da Agência Europeia de Avaliação dos Medicamentos na perspectiva do alargamento da UE. Não é aí, nesses grandes objectivos, nem no desiderato de todos os pacientes poderem dispor mais rapidamente, a nível comunitário, de medicamentos contendo novas substâncias activas e mais seguros e eficazes, que se encontram as divergências, mas em determinados detalhes concretos da regulamentação, como resulta da forma como votei na especialidade. Em particular, quanto à questão central de saber em que medida a autorização dos medicamentos deve, ou não, ser completamente centralizada na AEAM, quero destacar ser a favor, à semelhança da maioria que se formou na comissão parlamentar especializada, de que os medicamentos de uso humano que contenham uma nova substância activa possam ser autorizados pelas agências nacionais, opondo-me portanto a uma centralização acrescida e nefasta – isto é, defendo a possibilidade de escolher entre procedimento centralizado e autorização nacional, acompanhada eventualmente do procedimento de reconhecimento mútuo.
3-098
EN
- Grossetête report (A5-0340/2002)
3-099
NL
Meijer (GUE/NGL), schriftelijk. - Geneesmiddelen zijn handelswaar waaraan geld wordt verdiend. Daarom is het beoordelen van het gebruik ervan geen zaak van neutrale techniek. Concurrerende bedrijven en concurrerende methodes hebben belang bij wetgeving die ertoe leidt dat zo veel mogelijk van de eigen producten kan worden afgezet en dat anderen uit de markt worden gestoten. Zij wensen overconsumptie van het eigen product en uitsluiting van alternatieven. Terecht wil de Commissie milieubeheer, volksgezondheid en consumentenbeleid, anders dan de Europese Commissie, geen publieksreclame voor geneesmiddelen tegen aids, astma en suikerziekte. Producenten en gebruikers van alternatieve geneesmiddelen, en ook artsen die aan die middelen de voorkeur geven, vrezen dat de voorgestelde regels vooral in het voordeel zullen werken van de chemische industrie, en in het nadeel van natuurlijke middelen. Dat zijn soms eeuwenoude middelen die volgens de gebruikers goed werken, maar waarvan nooit wetenschappelijk is vastgesteld hoe ze werken. Voor zover ze niet schadelijk zijn en hun samenstelling bekend is verdienen ze het voordeel van de twijfel. Schadelijke en ondeugdelijke middelen die slechts worden geproduceerd om geld te verdienen moeten wel worden verboden, maar er is geen enkele reden om de farmaceutische industrie een monopoliepositie te geven. Ik stem daarom tegen de voorstellen van de industrie en voor die welke verdedigd worden door groepen artsen en gebruikers.
3-100
SV
Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE), skriftlig. ( Vi har valt att stödja de ändringsförslag som underlättar för generiska läkemedel, dvs. billigare kopior, att komma ut på marknaden tidigare och därmed pressa de ständigt stigande läkemedelskostnaderna, vilka i exempelvis Sverige ökat med 10 procent årligen under 1990-talet.
Registreringsförfarandet för generiska läkemedel behöver underlättas, så att det blir möjligt att släppa ut generiska läkemedel på marknaden omedelbart när de tio åren har gått efter det att referensläkemedlet har godkänts första gången. Tillverkningen av de generiska läkemedlen skulle därmed kunna påbörjas före utgången av ovan nämnda tioårsperiod. Därför röstade vi också emot de ändringsförslag som försvårar för marknadsföring av generiska läkemedel genom att skydda små förändringar i originalläkemedlet.
Vi är även av den bestämda uppfattningen att nuvarande förbud mot läkemedelsreklam direkt till allmänheten måste bibehållas. Patienterna har behov av trovärdig information från oberoende källor.
3-101
EN
- Grossetête report (A5-0334/2002)
3-102
EN
Whitehead (PSE), in writing. - On behalf of the British Labour Delegation, I would like to explain that with regard to the proposals in the Grossetête report concerning veterinary medicines, we believe that the Commission should accept the current practice in the United Kingdom and Ireland. This allows registered personnel to administer a range of animal medicines without a veterinary prescription in cases where veterinary involvement is not considered necessary for safe and effective use. This has worked effectively for many years and has not led to any safety concerns in relation to consumers or users of such medicines.
We also believe that the re-validation of all such medicines should be set at five-yearly intervals, rather than given indefinite authorisation. We do not support the Commission's view that all new active substances for veterinary medicinal products should be authorised under the centralised procedure. This would significantly impact on the development of new products for localised species/conditions and would exacerbate problems of availability of such medicines. Flexibility must therefore be maintained.
3-103
EN
- Duff report (A5-0332/2002)
President. - Mr Fatuzzo, I am anxious to hear what the pensioners think of the Duff report.
3-104
IT
Fatuzzo (PPE-DE). - Signor Presidente, i pensionati che ho il piacere di rappresentare al Parlamento europeo mi dicono che sono molto soddisfatti che io voti - come infatti ho votato - a favore di questo documento, perché ritengono importante e attendono con ansia che l'Europa abbia o una Costituzione o una Carta fondamentale con valore di Costituzione a cui essi tutti possano rivolgersi per chiedere giustizia ogni volta che subiscono un'ingiustizia. Questo, purtroppo, avviene spesso, sia quando si è giovani sia quando si è anziani, in tutti gli Stati del mondo, ma è particolarmente penoso e negativo per il cittadino, quando è anziano, sentirsi ancora vittima di ingiustizie. Nella Carta c'è scritto che l'anziano è rispettato dall'Europa nei suoi diritti, e questo fa sì che gli anziani e i pensionati di tutta Europa attendano con ansia che diventi Costituzione dell'Unione europea.
3-105
DE
Hager (NI). - Herr Präsident! Ich habe geträumt, dass die Tochter des Kollegen Fatuzzo meinen Sohn angerufen hat, der ebenfalls Jus studiert, und sie hat ihn gefragt, ob er mit meinem Abstimmungsverhalten zum Bericht Duff einverstanden ist. Ich kann die Antwort nicht widergeben, weil ich etwas verschreckt aufgewacht bin. Daher möchte ich ausdrücklich erklären, dass wir dem Bericht zugestimmt haben, obwohl einige Probleme meiner Meinung nach umgekehrt sind. Vor allem bin ich anders als der Berichterstatter der Meinung, dass das Problem einer möglichen divergierenden Judikatur der Höchstgerichte in Grundrechtsfragen nicht gelöst ist. Ich weiß als ehemaliger Höchstrichter, wovon ich spreche. Dennoch, die Verankerung der Grundrechte prävaliert, und daher insgesamt ein positives Votum.
3-106
EN
Ahern (Verts/ALE). - Mr President, I welcome Mr Duff's report. It important that we incorporate the Charter of Fundamental Rights into the existing European Union treaties, but I also hope that the European Convention on Human Rights will be incorporated into the EU as an institution and not simply into the legal systems of the individual Member States.
It is unthinkable to have a modern European Union constitution - which is what the Convention on the future of Europe is looking at - without a binding bill of rights. If the Convention drafts such a constitution without the Charter it will, in my view, be a disgrace. Far from giving more rights to the European Union institutions, the Charter limits the exercise of power by the EU institutions because they must explicitly respect human rights.
The Charter should be legally binding and enforceable under EU law. It is not, as the rapporteur says, a substitute for the fundamental rights systems of the Member States but a complement to them.
3-107
EL
Αλαβάνος (GUE/NGL), γραπτώς. – Είναι αδιανόητο η Ευρωπαϊκή Ενωση να προχωρεί σε κατάρτιση Συντάγματος χωρίς να υπάρχει πρόβλεψη για την κατοχύρωση των δικαιωμάτων των πολιτών. Γι'αυτό ο Χάρτης Ανθρωπίνων Δικαιωμάτων πρέπει να αποκτήσει συνταγματική ισχύ και να ενταχθεί στα συναταγματικά κείμενα της Ευρωπαϊκής Ενωσης, με την ολοκλήρωση των διαδικασιών αναθεώρησης των Συνθηκών της Ευρωπαϊκής Ενωσης και πριν την ένταξη των νέων μελών στην Ε.Ε. Με αυτό τον τρόπο ο Χάρτης θα μπορεί να αποκτήσει νομική διάσταση και να τον επικαλούνται τόσο στο Ευρωπαϊκό όσο και στα Εθνικά Δικαστήρια. Ενώ συμφωνώ με τη θέση αυτή της Επιτροπής Συνταγματικών Υποθέσεων, δεν συμφωνώ με την άποψη του εισηγητή ότι ο Χάρτης θα μείνει αναλλοίωτος. Αντίθετα πρέπει να εμβαθυνθεί και να διευρυνθεί το πεδίο του, δεδομένου οτι υπολείπεται κατά πολύ όσον αφορά στη στήριξη των δικαιωμάτων σε σχέση με όλα σχεδόν τα ευρωπαϊκά συντάγματα.
3-108
EL
Αλυσανδράκης (GUE/NGL), γραπτώς. – Πριν δύο χρόνια, στη συζήτηση για το "Χάρτη Θεμελιωδών Δικαιωμάτων", είχαμε χαρακτηρίσει το κείμενο άχρηστο και επικίνδυνοκαι το στηρίζαμε στο ότι το περιεχόμενό του είναι πολύ πιο πίσω από διεθνείς συμβάσεις και πολλά συντάγματα χωρών της ΕΕ. Είχαμε εκτιμήσει ότι προοριζόταν να αποτελέσει τον πυρήνα επικείμενου Συντάγματος της ΕΕ, που θα επιστεγάσει την πορεία στην ομοσπονδιοποίηση.
Οι εκτιμήσεις μας επιβεβαιώνονται. Η ΕΕ γίνεται όλο και αυταρχικότερη, με τη βοήθεια και της "τρομοκρατίας". Εκσυγχρονίζει το οπλοστάσιό της (ευρωτρομονόμος, ευρωπαϊκό ένταλμα σύλληψης, ευρωστρατός-ευρωαστυνομία), ώστε να αντιμετωπίσει την αντίδραση στην πολιτική της. Το "κοινωνικό" μοντέλο, οι εργαζόμενοι το γνωρίζουν ήδη καλά: ελαστικοποίηση της εργασίας, μοίρασμα της ανεργίας, εκθεμελίωση του συστήματος πρόνοιας και συνταξιοδότησης, ιδιωτικοποίηση υγείας και παιδείας.
Οι υποστηρικτές του Χάρτη, συμπεριλαμβανομένου του εισηγητή που εκτιμά ότι δεν χρειάζεται καμία διορθωτική τροποποίηση, δεν άκουσαν τίποτα από τις εκατοντάδες χιλιάδες διαδηλωτών που σε κάθε σύνοδο κορυφής διαμαρτύρονται για το αντιλαϊκό και φιλομονοπωλιακό σύστημα που οικοδομείται. Ενδιαφέρονται μόνο να πιέσουν ώστε να ενσωματωθεί ο Χάρτης στις Συνθήκες και να καταστεί δεσμευτικός για τα όργανα της ΕΕ και τα κράτη μέλη. Αυτό θα οδηγήσει σε συντηρητικότερο και αυταρχικότερο θεσμικό πλαίσιο που θα αχρηστεύσει τις συνταγματικά κατοχυρωμένες κατακτήσεις των εργαζομένων.
Γι' αυτό οι Ευρωβουλευτές του ΚΚΕ καταψηφίσαμε την έκθεση.
3-109
SV
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Karlsson (PSE), skriftlig. ( Vi röstade för betänkandet, eftersom vi i princip stöder stadgans införlivande i ett kommande fördrag (konstitution). Vi vill emellertid framhålla några aspekter i ljuset av vilka man måste se vårt godkännande.
I betänkandet föreslås åtgärder för att förbättra möjligheterna till direkt tillgång till förstainstansrätten. Vi tolkar denna skrivning som en direkt talerätt för enskilda inför EG:s förstainstansrätt på grundval av stadgans rättigheter. Det vore en olycklig åtgärd som riskerar att öppna upp för en rättslig överprövning av mer eller mindre alla EU-beslut (med tanke på stadgans omfång). Vi ser hellre en ordning likt den som kännetecknar dagens talerätt till EG-domstolen: rättigheterna enligt stadgan tas till vara indirekt, via de nationella domstolarnas rätt att vända sig till EG-domstolen.
I betänkandet anslås en rigid inställning till ändringar i stadgans horisontella klausuler. Vi menar i stället att det är rimligt att acceptera ändringar även i klausulernas substans, eftersom vi har svårt att se hur stadgan annars skall kunna ges en bindande status och en rättslig tillämpning som fungerar i praktiken. Vi delar därmed konventets arbetsgrupps uppfattning.
Som en allmän anmärkning vill vi också understryka att en bindande stadga i alla händelser inte får undergräva den modell för kollektivavtal som tillämpas på arbetsmarknaden i Norden.
3-110
FR
Berthu (NI), par écrit. – Le rapport Duff, qui demande l'intégration de la Charte des droits fondamentaux dans une Constitution européenne, a été voté largement malgré notre opposition. Si ses conclusions passaient ultérieurement dans les faits, à l'issue de la prochaine conférence intergouvernementale, il logerait au cœur des institutions européennes une contradiction, dont on verrait bientôt les effets négatifs.
Il se trouve qu'avant-hier, nous avons discuté du pacte de stabilité budgétaire, et que finalement, beaucoup d'intervenants ont trouvé, comme Romano Prodi, qu'il est stupide parce que trop rigide. Or que serait une Charte intégrée dans les traités, sinon l'équivalent d'un pacte de stabilité appliqué aux droits politiques? Nous verrions bientôt que cette Charte rigide n'est pas mieux adaptée à la réalité d'une Union de peuples distincts que ne l'est aujourd'hui le pacte de stabilité budgétaire.
Ainsi, même quand elle a sous les yeux les résultats nocifs de la rigidité, notre assemblée, emportée par ses vieilles déformations et son objectif ultime de super-État, retombe toujours dans les mêmes ornières.
La délégation MPF a pour sa part proposé un traité refondateur pour l'Europe, qui serait très différent de la constitution d'un super-État, car il reconnaîtrait la nécessité de relations flexibles entre des démocraties nationales souveraines.
3-111
FR
Caudron (GUE/NGL), par écrit. – Je suis de ceux qui ont salué l'élaboration, le vote et la proclamation de la Charte des droits fondamentaux en l'an 2000 et qui s'en sont félicités, même si l'on peut, – et si je peux toujours souhaiter, – et même vouloir – et militer en faveur d'avancées supplémentaires dans les domaines sociaux, humain, et citoyen, et sociaux. Une lecture attentive de tous les articles de notre Charte montre l'intérêt évident d'un tel document commun aux 15 d'aujourd'hui et aux 25 de demain.
Avec elle, c'est l'Europe citoyenne qui s'est enfin mise en marche!
C'est pourquoi, comme le rapporteur, le partisan que je suis d'une cConstitution européenne souhaite l'intégration de notre Charte des droits fondamentaux dans cette cConstitution.
Cela n'empêche pas bien sûr d'être très critique sur l'Europe d'aujourd'hui, trop libérale sur le plan économique, trop soumise aux puissances financières et boursières, trop inexistante politiquement face aux États-Unis dans la gestion des grands problèmes mondiaux.
Cependant, je pense que c'est avec une cConstitution européenne intégrant la Charte des droits fondamentaux que l'on aura en main les moyens d'avancer sur une voie qui permettra de transformer en profondeur l'Europe d'aujourd'hui que je critique.
3-112
PT
Figueiredo (GUE/NGL), por escrito. - Discordamos do relatório dada a sua ambição desmedida relativamente a um documento paupérrimo em matéria de defesa dos direitos fundamentais. São exemplos:
- a pretensão de inscrever claramente a integração com carácter vinculativo da Carta dos Direitos Fundamentais nos Tratados como parte de disposições constitucionais de uma futura "constituição europeia";
- a ambição da criação de um instrumento jurídico que procuraria subordinar o mais possível as constituições nacionais dos Estados-Membros, por mais afirmações em contrário que faça (registe-se o objectivo de aumentar as competências comunitárias em diversas áreas).
A agravar a situação da defesa da integração vinculativa desta Carta numa futura "constituição" está a manutenção do seu conteúdo. Conteúdo esse que é caracterizado por uma formulação dos direitos que representam, na prática, uma regressão quando comparados ao consignado em constituições nacionais, por exemplo na Constituição Portuguesa, ou com o consignado em convenções europeias de que são signatários países membros da UE.
Por último, também merece discordância a defesa que faz da futura metodologia de alteração do conteúdo da Carta, consagrando, na prática, a existência de uma "convenção" permanente (ou da proclamada nova instituição - o "congresso") ou de outros mecanismos de modificação de conteúdos ditos "constitucionais", mais uma vez ultrapassando a actual exclusiva competência dos Estados (governos e parlamentos) quanto à alteração dos Tratados.
3-113
NL
Meijer (GUE/NGL), schriftelijk. - Alle mensen hebben recht op bescherming tegen bestuurlijke willekeur en tegen uitbuiting door bevoorrechten. In een samenleving die uitgaat van de gelijkwaardigheid van allen èn van het recht op individuele verscheidenheid zijn juridisch afdwingbare individuele en sociale grondrechten onmisbaar. Het in 2000 geproduceerde Handvest van de grondrechten van de EU reikt minder ver dan sommige bepalingen in de grondwetten van de lidstaten, of het Europees Sociaal Handvest en het Europees Verdrag tot bescherming van de rechten van de mens en de fundamentele vrijheden van de Raad van Europa, dat van toepassing is op een groter gebied dan alleen dat van de EU. Daarom is het onjuist om een goede regeling van de grondrechten gelijk te stellen aan een document dat niet meer is dan het discussieresultaat van een conventie die zonder stemming de grootste gemene deler van uiteenlopende wensen in kaart heeft gebracht. Een zwaardere status voor het Handvest kan leiden tot twee nogal tegenstrijdige resultaten, namelijk tot meer propagandamogelijkheden voor de EU en tegelijk tot minder waarborgen voor de rechten van de inwoners van de EU-landen. Daarom vind ik het voorstel om toetredingsonderhandelingen te beginnen om partij te worden bij het EVRM het meest positieve deel van dit verslag. Waarom nemen we niet meteen het EVRM in plaats van het Handvest ?
3-114
FR
Pasqua (UEN), par écrit. – Fermement opposé à l’idée d’une Constitution européenne, laquelle suppose l’existence d’un « "peuple européen" » aujourd’hui totalement inexistant (il n’y a que les peuples des États membres), je m’oppose à ce rapport.
Cette Charte, rédigée dans des conditions très discutables, ne vise nullement à renforcer la protection des droits fondamentaux dans l’ordre juridique communautaire, ce qui n’est qu’un prétexte. Plusieurs instruments existent déjà: la jurisprudence de la CJCE, la Convention européenne des droits de l’homme, et, surtout, les constitutions nationales (dont le statut devrait être profondément réévalué) remplissent parfaitement cette fonction.
Cette Charte n’a qu’une seule ambition, d’ailleurs clairement revendiquée dans ce rapport: devenir le préambule de la « "vrai-fausse" » Constitution européenne. Il s’agit, au travers d'un texte dont la valeur juridique serait considérable (statut prioritaire au sein du droit primaire) et dont le contenu pourrait affecter gravement les traditions constitutionnelles des États, de porter une atteinte décisive aux souverainetés nationales.
En outre, parce qu’il place les constitutions nationales dans ce qu’elles ont de plus essentiel sous la tutelle exclusive de la CJCE, ce rapport fait preuve d’une suspicion insupportable et offensante à l’égard des États membres. La lettre et l’esprit de ce rapport sont tout simplement inacceptables.
3-115
PT
Ribeiro e Castro (UEN), por escrito. - Completando o raciocínio da minha intervenção no debate, quero sublinhar que este relatório só pode ser apoiado com entusiasmo por aqueles que acompanhem o pensamento profundo do relator, mais francamente expresso quando aqui nos falava já sobre este mesmo tema em 14 de Março de 2000: “A Carta representa uma oportunidade de edificar uma sociedade pósnacional moderna.” Na verdade, bem ao contrário das proclamações feitas na resolução e no debate, os riscos são ainda muitos de que a Carta, se for integrada nos Tratados e dotada de valor jurídico, seja de imediato apropriada levianamente por uma minoria militante e iluminada; e, a seguir, desviada do seu eixo, por forma a efectivamente limitar de modo muito significativo as competências dos Estados-Membros, precisamente naquele núcleo central da soberania e da autodeterminação dos respectivos povos, tendendo a sobrepor-se aos regimes de direitos fundamentais dos Estados-Membros e a subordiná-los por inteiro. Um ano e meio de vigência “de facto” com vários órgãos comportando-se “como se” a Carta fosse directamente aplicável, aí estão a demonstrá-lo perigosamente, sendo de lamentar que o Parlamento adira ao atropelo e não levante a sua voz vigorosamente em defesa do Estado de Direito e das regras estabelecidas nos Tratados.
3-116
SV
Schörling (Verts/ALE), skriftlig. ( Jag har röstat ja till betänkandet om EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna - verkan och framtida status.
Jag är för att stadgan införlivas i traktaten. Däremot är jag emot resonemanget att det förutsätter att EU är en egen juridisk person eller att stadgan skulle vare ett steg på vägen mot en EU-stat.
3-117
EN
Stockton (PPE-DE), in writing. - Given the way in which the Charter seems to have been able to set its own terms of reference and its own limitations (or more accurately lack of limitations), it is necessary that fundamental questions be answered before it is allowed to develop further.
Whilst it is right and proper that a legislative body such as the European Union should be bound by minimum standards of what is acceptable in civilised society, nothing will be gained if the implementation of the Charter continues to develop along the lines set out in this report.
What is to happen if the European Court of Justice and the European Court of Human Rights develop contradictory case law? Which will take precedence? Who will gain from potential forum-hopping other than litigation lawyers?
How can a legally-binding document claim that all rights are equal - whether it is the right to life or the right to strike? Are not many of these issues really political in nature rather than fundamental legal rights?
Was not Commissioner Byrne right when he said that questions of education, health and housing provision - and their financial implications - are best left to elected politicians rather than judges?
3-118
SV
Theorin (PSE), skriftlig. ( I betänkandet behandlas stadgan om de grundläggande rättigheterna, som föreslås bli bindande. En bindande stadga som är så bred i sin tillämpning blir en drivkraft för ytterligare integration och överstatlighet. EG-domstolen får utökade befogenheter att döma i MR-rättsfall. Med en primärrättslig stadga öppnas i princip för sekundärrätt (förordningar och direktiv) som grundar sig på stadgan. Jag delar Sveriges riksdags uppfattning om ett nej till en bindande stadga och anser att EU i stället endast bör ansluta sig till Europakonventionen. Jag kan därför inte stödja förslaget.
3-119
EN
President. - That concludes the explanations of vote.
(The sitting was suspended at 1.29 p.m. and resumed at 3 p.m.)
3-120
FR
PRÉSIDENCE DE M. ONESTA
Vice-président[3]
3-121
DA
Bekæmpelse af terrorisme
DE
Terrorismusbekämpfung
EL
Καταπολέμηση της τρομοκρατίας
EN
Combating terrorism
ES
Lucha contra el terrorismo
FR
Lutte contre le terrorisme
IT
Lotta contro il terrorismo
NL
Strijd tegen het terrorisme
PT
Luta contra o terrorismo
FI
Terrorismin vastainen taistelu
SV
Kampen mot terrorism
3-122
FR
Le Président. – L'ordre du jour appelle les déclarations du Conseil et de la Commission sur la lutte contre le terrorisme.
Je donne tout de suite la parole à M. le ministre Haarder, qui va s'exprimer au nom du Conseil.
3-123
DA
Haarder, formand for Rådet. - Hr. formand, da jeg blev anmodet om at afgive en erklæring om dette emne, vidste vi ikke, hvor sørgeligt aktuelt det ville blive. Vi drøfter i dag denne sag i slagskyggen af det grusomme terrorangreb på Bali den 12. oktober, der kostede fleremere end 200 mennesker livet. Det var en fuldstændig ufattelig katastrofe. Det har også understreget, at terrortruslen fortsat skal tages meget alvorligt. Vi må ikke stikke os selv blår i øjnene - kampen mod terrorisme bliver et meget langt og sejt træk.
Sidste gang jeg havde den ære at tale til Parlamentet om terrorisme var den 11. september i år, hvor vi sammen mindedes årsdagen for terrorangrebet på USA. Dengang fremhævede jeg, at USA var blevet målet for terroranslaget på grund af landets styrke, dets insisteren på vestligt demokrati, på frihed og tolerance, men at det lige så godt kunne have været os selv, der var blevet ramt. Det uventede terrorangreb på Bali har vist, at ingen er fredhellige. Terroristerne har forvrænget globaliseringens mange fordele til brug for deres umenneskelige og hensynsløse spil. Kampen mod terrorisme er en global kamp, hvor tæt samarbejde mellem EU og USA er en uomgængelig forudsætning for succes.
Vi har hidtil kunnet konstatere, at hvis det var terroristernes hensigt at splitte de vestlige demokratier, har de opnået det stik modsatte. Det må være en ledetråd for os alle i fremtiden. Også derfor er netop EU’s eksterne rolle i forbindelse med terrorbekæmpelse et meget vigtigt element.
Hvad har EU så gjort siden den 11. september 2001, og har det været effektivt?
EU reagerede politisk meget hurtigt og handlekraftigt efter katastrofen sidste år. Først ved en stærk erklæring fra EU’s stats- og regeringschefer, hvor det blev gjort klart, at EU ville gøre alt for at sikre, at de ansvarlige blev draget til ansvar og straffet. EU understregede også, at den amerikanske regering og det amerikanske folk kunne regne med EU’s fulde solidaritet og samarbejde i den fortsatte kamp mod terrorisme. Det skal vi holde fast ved. EU lod det ikke blive ved ordene. Den 21. september vedtog stats- og regeringscheferne den handlingsplan, som blev rygraden i EU’s indsats. Listen over resultater er ganske indtrykvækkende.
Et hovedpunkt på denne liste var en styrkelse af politisamarbejdet og det retlige samarbejde. Særligt kan nævnes indførelsen af en europæisk arrestordre, fastlæggelsen af en fælles definition af terrorhandlinger samt fælles efterforskningshold. Det er områder, hvor EU har taget et kvantespring fremad med hurtig vedtagelse af de nødvendige retsakter.
Der er også blevet opnået enighed om en afgørelse om indefrysning af aktiver og bevismidler. Hermed vil der blive fastsat regler for, hvordan medlemsstaterne på deres område skal anerkende og fuldbyrde indefrysningskendelser, der er afsagt af en retslig myndighed i en anden medlemsstat. Også det vil gøre det vanskeligere at være terrorist i medlemsstaternelandene. Derudover er der indledt forhandlinger med USA om en samarbejdsaftale vedrørende udlevering og gensidig retshjælp i straffesager og der er forventning om, at en aftale mellem Europol og USA om udveksling af personoplysninger er i hus inden årets udgang. Alt i alt må man sige, at EU har leveret, hvad der kunne forventes - og mere til.
Et andet hovedpunkt er et effektivt stop for finansieringen af terrorisme. Allerede i december 2001 blev de nødvendige retsakter til gennemførelse af Sikkerhedsrådets resolution 1373 vedtaget.
Hermed er der sat en vigtig stopklods for finansieringen af terrorhandlinger, som er den livline uden hvilken international terrorisme ikke kan eksistere.
Hertil kommer en række vigtige tiltag inden for flysikkerhed.
Samlet har vi grund til at være tilfredse og stolte over den måde kampen mod terrorismen har været håndteret på. Det er blevet sværere at være terrorist og gennemføre terrorhandlinger i medlemslandene og det er blevet sikrere og mere trygt for vores borgere. Kan vi udelukke muligheden af terrorangreb i fremtiden? Nej, det kan vi ikke, men af samme grund må vi fortsætte kampen med ny energi. Det gælder både den fortsatte klapjagt på terrorister, hvor end de måtte befinde sig, og den målrettede bistand for at fjerne de underliggende årsager, der er med til at nære terrorismen.
Har vi sat borgernes retssikkerhed på spil? For os politikere er det et fundamentalt politisk dilemma: Er det acceptabelt at begrænse vores frihed for at beskytte os selv mod terrorisme? Skaber vi et Big Brother-samfund under henvisning til beskyttelse af vores frihed og sikkerhed? Hvor trækker vi grænsen ? Jeg tror, at den berømte liberale filosof, Karl Popper, har givet os en vejledning, når han siger: ”Overfor intolerance må tolerancen udvise intolerance, ellers vil tolerancen blive tilintetgjort af intolerancen”. Det er også den linie, jeg fornemmer i Parlamentets forslag til beslutning, hvori det understreges, at det er nødvendigt at være håndfast, når det drejer sig om at forhindre, at terroristerne høster fordele af deres ugerninger. Formandskabet er helt enig i den understregning af ikke-belønningsprincippet, som ligger i beslutningsforslaget.
Jeg mener, vi har fundet den rigtige balance. Samtidig er det også formandskabets vurdering, at der ikke i øjeblikket er behov for yderligere væsentlige antiterrortiltag internt i EU.
Det danske formandskab tillægger bekæmpelse af terrorisme højeste prioritet. Håndtering af terrorbekæmpelse har navnlig været rettet mod EU’s eksterne rolle. Samtidig vil vi naturligvis fortsætte arbejdet med gennemførslen af de interne foranstaltninger.
Det er det danske formandskabs målsætning at opnå fremskridt ved at indarbejde bekæmpelse af terrorisme i alle aspekter af EU’s udenrigspolitik. Udover en styrkelse af EU’s internationale rolle gennem en øget vægt på bekæmpelse af terrorisme i EU’s udenrigspolitik og en systematisk vurdering af tredjelandes indsats i kampen mod terrorisme, er det ambitionen, at EU skal være bannerfører i FN og andre internationale fora. En fastholdelse af den internationale antiterrorkoalition og samarbejdet med USA er et nødvendigt aspekt. Andre aspekter er indgåelse af en generel konvention mod terrorisme og universel implementering af de 12 eksisterende internationale konventioner om bekæmpelse af specifikke terror-handlinger.
Med rådskonklusionerne af den 22. juli 2002 om EU’s eksterne aktion mod terrorisme blev der åbnet et nyt kapitel i kampen mod terrorisme. Fremover vil EU i aftaler med tredjelande i højere grad tage højde for disse landes indsats mod terror og føre en mere målrettet og om nødvendigt skarpere politisk dialog med tredjelande. Det blev også besluttet at identificere specifikke foranstaltninger med henblik på at bistå tredjelande med at leve op til deres forpligtelser i Sikkerhedsrådets resolution 1373 og koncentrere sig om et mindre antal lande med henblik på at iværksætte et pilotprojekt i samarbejde med FN’s Antiterrorkomite. Det skal navnlig rette sig mod de lande, der har den politiske vilje, men ikke evnen til at efterleve FN’s resolutioner. Navnlig på sidstnævnte områder er det håbet at opnå konkrete resultater allerede under det danske formandskab i form af påbegyndelse af et eller to pilotprojekter.
En præcis og omfattende trusselsvurdering er imidlertid en forudsætning for på ny at kunne vurdere indholdet af de aftalemæssige forbindelser med tredjelande, om nødvendigt at stramme den politiske dialog op samt vurderefor en eventuel bistand til tredjelande. Det har derfor også været en væsentlig prioritet for formandskabet at udfærdige den nødvendige analyse af enkeltlande og regioner. Det arbejde skrider godt fremad. Vi forventer, at det nødvendige analysemæssige grundlag snart vil være tilvejebragt.
Vi skal sende til vore samtalepartnere i tredjelande sende det budskab, at deres håndtering af terrorbekæmpelse vil have væsentlig indflydelse på deres forbindelser med EU. Det glæder mig derfor også, at denne tanke kommer til udtryk i beslutningsforslaget.
EU kan bestemt være sin indsats bekendt i opfølgningen på terrorangrebet den 11. september. Vi har bragt vores eget hus i orden i overensstemmelse med FN-resolutionerne, og vi har gjort det på en måde, så der er taget hensyn til borgernes retssikkerhed.
Nu gælder det om at rette blikket udad og spille den internationale rolle, der forventes af os. Vi skal holde fast ved antiterrorkoalitionen og et snævert samarbejde med vore nærmeste partnere – ikke mindst USA. Så kan vi gøre os håb om succes. Jeg håber derfor på Parlamentets fortsatte støtte til den linie, som her lægges frem og jeg vil takke de to kommissærer for samarbejdet på dette felt.
(Bifald)
3-124
FR
Vitorino, Commission. – Monsieur le Président, Monsieur le Président en exercice du Conseil, Mesdames et Messieurs les députés, les derniers événements dramatiques survenus en Indonésie nous montrent que le terrorisme, crime aveugle et lâche, peut encore frapper durement malgré les efforts accomplis depuis un an par la communauté internationale en général, et l'Union européenne, en particulier.
Voilà qui ne peut que nous conforter dans notre conviction qu'il faut combattre cette terreur sans relâche, avec tous les moyens disponibles et dans une perspective globale. Dans ce combat, l'Union occupe une place de premier plan ainsi que l'a fort éloquemment démontré M. le ministre Haarder.
Notre réponse au terrorisme est fondée sur la volonté de fournir rapidement à l'Union européenne et aux États membres les moyens de coopérer plus efficacement, et ce sur la base du plein respect de nos principes démocratiques, en vue de renforcer également la protection des libertés fondamentales et de l'État de droit.
Par ailleurs, il faut constater que si la réaction de l'Union européenne, après les attentats du 11 septembre, a été aussi rapide, c'est largement en raison de la synergie créée entre nos institutions: le Parlement, la Commission et le Conseil. Cette même synergie s'est également manifestée dans la mise en œuvre d'une approche interpiliers qui puisse répondre à l'ampleur du défi posé par le terrorisme, qu'il s'agisse du terrorisme international ou du terrorisme au sein de chacun de nos États membres.
Je ne reviendrai pas sur les fruits qu'a déjà donnés la mise en œuvre de la stratégie décidée il y a maintenant un an. Je mentionnerai toutefois qu'à la suite des propositions de la Commission, l'Union a adopté une définition commune du terrorisme, a harmonisé les sanctions applicables aux actes terroristes et a créé un mandat d'arrêt européen. Ces outils s'avèrent utiles pour la négociation de la Convention mondiale contre le terrorisme qui suit son cours dans le cadre des Nations unies.
S'agissant de la coopération policière, des pas importants ont été accomplis pour renforcer la collaboration opérationnelle entre les services nationaux de lutte contre le terrorisme et Europol. Cette coopération opérationnelle n'est parfois pas très visible, mais elle existe et elle s'est beaucoup améliorée au cours de l'année dernière.
La Commission ne peut que se féliciter des efforts entrepris pour améliorer les capacités d'analyse, surtout en ce qui concerne l'évaluation de la menace terroriste d'Europol, et notamment les mesures concrètes qui ont été prises pour augmenter le flux d'informations vers Europol, y compris l'échange entre les services de police et les services de renseignement des États membres, et pour faire en sorte que cet outil de coopération et d'analyse soit mieux et plus utilisé.
La Commission, suite à l'initiative du Parlement européen, a pour sa part proposé au Conseil le financement, à partir du budget communautaire, de certaines activités destinées à fournir à Europol les moyens nécessaires supplémentaires pour renforcer et coordonner l'action des États membres en matière de lutte contre le terrorisme.
En ce qui concerne la lutte interne contre le financement du terrorisme, je note que les travaux se poursuivent concernant la mise au point des instruments qui facilitent le gel des avoirs et le blocage des fonds des organisations terroristes, et également concernant la reconnaissance mutuelle qui permettra l'exécution des ordres de gel des avoirs émanant d'une autorité judiciaire d'un État membre dans un autre État membre. En 2003, la Commission s'engagera, en 2003, dans une évaluation des mécanismes adoptés contre la criminalité financière et, parallèlement, présentera une proposition relative au gel et à la confiscation des fonds d'entités contrôlées par des personnes impliquées dans le financement d'activités terroristes, ce afin de s'assurer que des activités légitimes ne puissent être utilisées pour financer le terrorisme. La protection de nos frontières extérieures a également fait l'objet de travaux intenses et de premières propositions novatrices, audacieuses aux yeux de certains, mais qui, je crois, conviennent bien pour prendre la mesure des multiples défis auxquels l'Union doit se préparer pour préserver sa stabilité et sa sécurité intérieure.
Sur le front extérieur, et sans entrer dans le détail de nos actions, sur lesquelles le commissaire Patten reviendra, la coopération avec les États-Unis mérite une mention particulière. L'accord de coopération stratégique entre Europol et les États-Unis, qui permet l'échange d'informations stratégiques et d'officiers de liaison, est un bon exemple de cette coopération. On s'occupe actuellement de prolonger cette coopération au niveau policier par le biais d'une coopération au niveau judiciaire dans le cadre d'Eurojust. Les accords en cours de négociation, qu'il s'agisse de l'échange de données personnelles, d'extradition ou d'assistance mutuelle, joueront également un rôle essentiel. La Commission se félicite que les mandats délivrés par le Conseil imposent la garantie du plein respect de nos valeurs et de nos principes de droit par ces futurs accords de coopération.
Cependant, rappelons-le encore une fois, à supposer que cela soit nécessaire: ce qui est en jeu dans la lutte contre le terrorisme, ce n'est pas seulement la protection de nos principes, c'est avant tout la protection de nos concitoyens ainsi que la garantie, lorsque le malheur a frappé, que la solidarité pourra s'exprimer. Aussi, je rappellerai que la Commission a proposé, la semaine dernière, que toutes les victimes de la criminalité et du terrorisme dans l'Union européenne puissent être indemnisées pour les dommages corporels et les pertes qu'elles ont subis, et qu'une norme minimale soit fixée concernant cette indemnisation. La solidarité et la prévention sont également au cœur des initiatives très concrètes engagées dans le domaine de la sécurité aérienne et de la protection civile pour améliorer la coordination et la coopération des États membres, y compris s'agissant des questions de santé publique et de la protection des installations publiques essentielles à notre vie collective, tels que les systèmes d'approvisionnement en eau ou les centrales électriques et nucléaires.
Pour la première fois, les 27 et 28 octobre prochain, un exercice de protection civile de dimension européenne simulera les conséquences d'un attentat terroriste impliquant des matières radiologiques et chimiques, afin de tester le nouveau centre de surveillance et d'information mis en place par la Commission. Tous ces efforts ne doivent pas s'arrêter là et ils ne s'arrêteront pas là. La prévention et la lutte contre le terrorisme requièrent plus que jamais le renforcement de l'Union comme espace de liberté, de sécurité et de justice. C'est là un des enjeux majeurs de nos travaux au sein de la Convention sur l'avenir de l'Europe. Et la Commission fera, dans ce contexte, des propositions de réforme institutionnelle pour que l'Union dispose de tous les moyens nécessaires pour faire face de manière diligente et efficace aux défis actuels et surtout aux défis à venir.
(Applaudissements)
3-125
EN
Patten, Commission. - Mr President, I welcome the chance to contribute to this debate. As both the President-in-Office and my friend and colleague, Mr Vitorino, have said, recent events in Indonesia show clearly that the threat to the international community from terrorist attacks is still very real - despite the enormous amount of work we have undertaken in the last year in an effort to counter that threat. Our sympathy and condolences go out to all those who suffered bereavement and horrendous injury in Bali. We think in particular of our friends in Australia and promise them that we will be exploring ways in which we can work closely with them to confront terrorism in all its manifestations. We will shortly be sending a high-level troika to Indonesia to discuss the contribution we can make to this campaign. That troika will be going on to Australia to ensure that we can involve ourselves as fully as possible, working in cooperation with the Australians as well.
We in the European Union have been at the forefront of the international effort to combat terrorism. Our actions in the immediate aftermath of 11 September demonstrate a point I have made in the context of the debate on the effectiveness of the European Union's foreign and security policy: when the political will is there, we can take effective action regardless of the institutional architecture.
Within days of the attack on America, a series of concrete measures was tabled by the European Commission. This led to a Plan of Action adopted, as has been said, by a special European Council on 21 September. A week later the United Nations Security Council adopted Resolution 1373 - a truly landmark resolution setting out for the first time a clear set of actions which all Member States must follow to combat terrorism. And I say 'must' advisedly. It is a resolution adopted under Chapter VII of the UN Charter, which means that it is mandatory. It is a mark of the strength of international outrage following the 11 September attacks that such a resolution could be adopted with universal support.
The European Union's action plan is not cast in stone. We have adapted it to reflect new realities, including the adoption of Resolution 1373. We have also prepared a 'road map' setting out the means of implementing the action plan. We have taken practical steps at Union level to outlaw terrorist organisations and cut off their funding, as previous speakers have said. My colleague has just outlined the significant steps taken on police and judicial cooperation, border security and other internal questions.
But all such measures to combat terrorism can only be truly effective if they are applied everywhere - if there are no hiding places left for terrorists and their sources of funding dry up. The new challenge now before us is, therefore, to help those countries which cannot - for reasons of institutional weakness, lack of expertise or lack of financial resources - fully implement Resolution 1373 themselves.
Here the European Union clearly has a crucial role to play. Much of the work which needs to be done is in areas where the European Union has built up an enormous amount of expertise through its programmes such as Phare, Tacis, Meda and CARDS. I am thinking here of the work we are already doing, helping our partner countries establish effective law enforcement institutions, improve border management and fight money-laundering. In addition to the work under way, the European Council conclusions of 22 July asked us to consider what more we could do.
We have just agreed a strategy, endorsed by the Council at Coreper on 3 October, of identifying pilot countries where we judge there is a clear need for help and we feel the Commission has a comparative advantage. We are looking at the possibilities for action in countries of high importance in the fight against terrorism: in Central Asia, South and South-East Asia and the Gulf. We hope to send missions to some of these countries very soon to work up concrete projects, notably in the area of terrorist financing.
We have also incorporated the fight against terrorism into all aspects of our external relations. We are systematically evaluating our relationships with third countries in the light of the support those countries might give to terrorism. In this context, we are examining where counter-terrorism cooperation elements can be added to, or form part of new agreements, as has been the case in our association agreements with Lebanon, Algeria and Chile.
However, it is worth remembering that our external action goes wider than political dialogue. The European Union is a massive provider of development assistance. We provide about 55% of total international assistance and as much as two thirds of all grant aid. This is an often forgotten contribution to international security in its widest sense. Poverty and environmental degradation do not cause or justify terrorism. Nor are the poor more wicked than anyone else. But just as poor people are the major victims of crime in rich societies, so political instability and violence are more prevalent in the poorest countries. Nowhere is this clearer than in failed or failing states. If we are to deny al-Qa'ida and other terrorist networks the territory from which to plan future atrocities, we must do all we can to bolster weak or failing states.
Our action in Afghanistan is a case in point. The European Union is the main donor helping to rebuild this shattered country. The Community alone has pledged over EUR 1 billion from the budget over the next five years, involving a substantial contribution to the operating costs of the new government, including salaries for police, nurses, doctors, teachers and civil servants.
This is what we have done so far in the fight against terrorism. But I want to close with the thought that we can take a wide or a narrow view of counter-terrorist action. The narrow view focuses exclusively on terrorists and terrorist acts, on tracking down the former and preventing or punishing the latter. But there is a wider view too: our actions must be seen in the context of our unswerving support for democracy, human rights and the rule of law. We have a wide range of instruments at our disposal to tackle the root causes of terrorism, both in terms of poverty and economic development, and of institution building and the rule of law. It is here that our contribution to the fight against terrorism will have the most impact.
The fight against terrorism is not like a conventional military campaign. It is unlikely to have a beginning, a middle and a glorious end, with surrender documents and peace treaties. It will go on and on, in many different shapes and forms, a few thousand terrorists against the whole of humanity.
Earlier the President-in-Office quoted from Karl Popper's The Open Society and Its Enemies. I suspect that, for our generation, it was almost as important a document in shaping our attitudes as any by the great political philosophers. When Karl Popper wrote the words quoted, he was referring to the enemy of totalitarianism - a much clearer enemy. In response to that, drawing on other political philosophers like Burke, he argued that, to some extent, liberty had to be limited in order to be maintained.
We face a different problem today. The ability to deliver terrorist assaults on free societies is much easier in open societies. The only way to make terrorism absolutely impossible is by a sort of global Orwellianism, which would itself provoke from liberals, like the President-in-Office and myself, the sort of assault others might regard as terrorist. We have a real paradox here. That is why it is so important that open societies and liberal democracies, without losing their values, work together comprehensively, cooperatively and intelligently.
To prosecute the campaign against terrorism will require international cooperation of unprecedented breadth and depth: political cooperation, economic cooperation and security cooperation. The European Union must play its part in those efforts - vigorously, generously and creatively - a key partner, I hope, in a well-planned and resolutely pursued campaign of multilateral engagement.
(Applause)
3-126
DE
Brok (PPE-DE), Vorsitzender des Ausschusses für auswärtige Angelegenheiten, Menschenrechete, gemeinsame Sicherheit und Verteidigungspolitik. - Herr Präsident, Herr Ratspräsident, meine Herren Kommissare! Ich möchte hier meinen Protest zum Ausdruck bringen. Diese Entschließungen, zu denen die Fraktionen jetzt Änderungsanträge eingebracht haben, wurden von zwei Ausschüssen vorbereitet. Ich finde es nicht richtig, dass der Kollege des anderen Ausschusses nicht auch am Anfang der Rednerliste steht. Ich bitte, die Rednerliste zu ändern, so dass mein Kollege nach mir zu Wort kommt und dann die Sprecher der Fraktionen folgen. Ich glaube auch, niemand von den anderen Fraktionen hat etwas dagegen.
Das Thema des Terrorismus wird ja gerade symbolhaft von diesen beiden Ausschüssen behandelt. Die Tatsache, dass wir eine gemeinsame Arbeit als Grundlage für die Anträge der Fraktionen vorgelegt haben, macht deutlich, dass dies eine völlig neue Angelegenheit ist, nämlich dass innere und äußere Sicherheit gemeinsam in Aktion treten müssen, um das Krebsgeschwür des Terrorismus zu bekämpfen. Wir können nicht mehr mit den klassischen Polizeimethoden und der innerstaatlichen Repression ankommen, und dieser Situation ist auch nicht mehr mit klassischen militärischen Mitteln beizukommen. Jetzt ist eine neue Definition von Sicherheitspolitik geboten - eine neue Definition, die deutlich macht, dass man es hier mit einem grenzüberschreitenden Problem zu tun hat. Der Gegner steht nicht mehr hinter einer festgelegten Grenze, sondern er ist innerhalb unserer Grenzen. Meist befindet er sich innerhalb von Grenzen, die ihn schützen, weil er sich dort auf seine Tat, die er in einem anderen Land begehen wird, vorbereitet, d. h., die Grenzen trennen uns nicht länger von dem Gegner, sondern sie schützen ihn. Aus diesem Grunde müssen wir hier neue Methoden entwickeln, und wir versuchen, hier einige Vorschläge zu unterbreiten.
Dabei ist allerdings völlig klar, dass eine Kooperation in allen Bereichen des Militärischen, der inneren Sicherheit, der Sicherheitsorgane und der Geheimdienste notwendig ist, um auf diese Art und Weise zu Kenntnissen zu gelangen, wie man gegen den Terrorismus vorgehen kann. Es kann nicht sein, dass die Bürger innerhalb unserer Staaten zu Tode kommen, weil die Nationalstaaten nicht bereit sind, Informationen auszutauschen.
Ich meine, dass nach allen wichtigen Maßnahmen, die nach dem 11. September getroffen wurden, doch nur ein Teil von dem realisiert wurde, was man damals besprochen hatte. Das schreckliche Ereignis in Bali zeigt erneut - Herr Patten hat ja besonders deutlich darauf hingewiesen -, in welcher Weise solche Vorkommnisse weiter um sich greifen werden. Allerdings muss dabei klar sein, dass sie nur erfolgreich bekämpft werden können, wenn wir den Rechtsstaat und das Völkerrecht respektieren. Wir dürfen nicht selbst mit einem Rechtsbruch reagieren. Wir müssen jedoch in der Lage sein, gleichzeitig den Rechtsstaat und das Völkerrecht zu gewährleisten und handlungsfähig zu sein. Deswegen haben wir ja diese komplizierte Situation, die im Zusammenhang mit den Vereinten Nationen bzw. der Rolle des Sicherheitsrates steht. Der Sicherheitsrat hat natürlich in erster Linie und prioritär seine Funktion dahin gehend auszuüben, dass man im außenpolitischen Bereich über diese Schiene kommt, aber es kann nicht der einzige Weg sein!
Ich finde es gut, dass man hier von einer allgemeinen Konvention gegen den Terror spricht. Ich meine auch, dass deutlich gemacht werden muss, dass weder die Religion noch Armut, noch irgendein anderer Grund rechtfertigen kann, dass Zivilpersonen durch Terroristen zu Tode gebracht werden. Es gibt keine Entschuldigung, welche auch immer, für Terrorismus!
(Beifall)
3-127
ES
Hernández Mollar (PPE-DE). - Señor Presidente, mi colega el Sr. Brok ha hecho una petición al inicio de su intervención y creo que, cuanto menos, merece una contestación de la Presidencia. En cualquier caso, me ratifico en lo que él ha dicho teniendo en cuenta, además, que, cuando se hizo el mandato para esta resolución, la Conferencia de Presidentes se refería a las dos comisiones, Asuntos Exteriores, Derechos Humanos, Seguridad Común y Política de Defensa y Libertades y Derechos de los Ciudadanos. Así figura en la lista de votos de los servicios de la Cámara.
3-128
FR
Le Président. – Puisque vous voulez une réponse de la présidence, je vous la donne volontiers: l'ordre des orateurs est fixé par notre règlement. Vous confondez, cher collègue, l'article 37 avec l'article 42 ou l'article 50, lesquels ont effectivement pour effet que les auteurs ou les responsables de commission s'expriment les premiers. Ce n'est pas le cas de l'article 37. Il aurait fallu que la Conférence des présidents en décide autrement, ce qui n'a pas été le cas. Je suis par conséquent obligé d'appliquer le règlement. Croyez bien que je le regrette. Vous aurez, le moment venu, le temps de parole pour lequel vous êtes inscrit, mais je suis obligé de suivre l'ordre des orateurs tel qu'il est affiché.
3-129
DE
Brok (PPE-DE). - Herr Präsident! Unabhängig davon, was die Konferenz der Präsidenten festgelegt haben mag, möchte ich doch festhalten, dass man sich in der Tat an die Geschäftsordnung halten sollte. Sie haben gesagt, die Autoren kommen am Anfang. Die Autoren sind die beiden Autoren der Ausschüsse. Dann steht dort: Diese Berichte werden durch die Änderungsanträge von diesem bzw. jenem ersetzt. Das ist das normale Verfahren bei Änderungsanträgen. Die beiden Autoren sitzen hier. Vielleicht hat man sich ja auch geirrt! Vielleicht ist das Präsidium, insbesondere die Beamten des Präsidiums, ja so flexibel, einen solchen Irrtum einzugestehen, damit wir wirklich zu neuen Ufern kommen können und nicht mit der mangelnden Flexibilität auch unsere Unfähigkeit, Politik zu machen, zum Ausdruck bringen.
3-130
FR
Le Président. – Une fois de plus, j'ai peut-être été mal traduit ou je me suis mal exprimé. Nous sommes bien dans le cadre de l'article 37, qui ne prévoit pas la notion d'auteur.
3-131
EN
Ludford (ELDR). - Mr President, on a point of order, I would like to insist that the chairman of my committee, Mr Hernández Mollar, speaks ahead of me. Mr Brok is right: this is a joint motion from the two committees. As the Liberal Group spokeswoman on the Committee on Citizens' Freedoms and Rights, Justice and Home Affairs, I wish the chairman of my committee to speak ahead of me. If the rules do not provide for that, they should. Let us be flexible enough to accept what should happen.
3-132
FR
Le Président. – Voilà ce que je vous propose, chers collègues: je vais me tourner vers notre collègue qui, en principe, selon le tableau et selon notre règlement, devrait intervenir maintenant. Si elle accepte, je ne ferai bien évidemment pas de blocage et je donnerai d'abord la parole à M. Hernández Mollar.
3-133
ES
Terrón i Cusí (PSE). - Señor Presidente, el procedimiento que se ha seguido para elaborar esta resolución ha sido un poco extraño y nos ha planteado dificultades a todos.
Es cierto que en estos momentos la lucha contra el terrorismo tiene una dimensión de política interior y de política exterior, y no quisiera ver menoscabada la importancia del trabajo que ha hecho mi propia comisión.
Por tanto, le ruego que el Sr. Hernández Mollar intervenga antes que yo. Si esto es imposible con arreglo al Reglamento, estoy dispuesta a cambiar con él mi turno de palabra, lo que imagino que no causará mayor dificultad a los servicios.
3-134
FR
Le Président. – Le sentiment général qui semble se dégager nous amène donc à passer outre à notre règlement et c'est avec grand plaisir que je donne la parole à M. Hernández Mollar.
Vous comprendrez bien toutefois bien que je suis le gardien du dogme et que je suis obligé de tenir compte des textes, sinon vous pourriez me le reprocher.
3-135
ES
Hernández Mollar (PPE-DE). - Señor Presidente, en política los dogmas se rompen por la voluntad mayoritaria y en este caso creo que mis compañeros, cuya intervención agradezco enormemente, han dejado bien clara cual era su voluntad.
Señor Presidente, señor Presidente en ejercicio del Consejo, señores Comisarios, el último barómetro 2002 publicado por la Comisión refleja que seis meses después del 11 de septiembre más de 2 de cada 3 ciudadanos europeos consideraban que la lucha contra el terrorismo era un asunto que debía tratarse a nivel de la Unión Europea más que a nivel nacional.
Ahora bien, un año y un mes más tarde, ¿siguen mereciendo la Unión y sus Estados miembros tal confianza? En ese contexto es en el que se sitúa el debate de hoy. Nos encontramos reunidos para debatir sobre los progresos realizados por la Unión Europea en el arduo combate de la lucha contra el terrorismo y su estrategia futura.
Después del intenso trabajo y esfuerzo desempeñados ha llegado el momento de parar el tiempo y reflexionar: ¿qué hemos logrado?, ¿en qué hemos fallado? Y como consecuencia, ¿cuáles son los próximos pasos que deberemos dar? Ciertamente, el trabajo realizado ha sido enorme. Pensemos en la adopción del Plan de acción de lucha contra el terrorismo, la aprobación en tiempo récord de una definición y de sanciones comunes así como de la orden de detención y entrega, además de la puesta en marcha -como aquí se ha dicho- de Eurojust y la reactivación de Europol. Sin embargo, hemos de ser sinceros, no sólo con nosotros mismos, sino con nuestros ciudadanos. Frente a la realidad y actualidad de la amenaza terrorista, gran parte de las medidas europeas siguen siendo virtuales.
Los ataques del 11 de septiembre sacaron a relucir todos los frenos que bloquean la plena creación de un espacio de libertad, seguridad y justicia. En caso de una nueva situación de crisis, ¿creen ustedes Señorías que los ciudadanos europeos y más aún las víctimas del terrorismo y sus familias quedarían satisfechos si explicásemos que la falta de eficacia en la reacción de la Unión Europea se debe a su propia arquitectura en pilares, a la dificultad de adoptar decisiones por unanimidad, a las actitudes de algunos Estados miembros, a la negativa de transferir datos a Europol? Creo sinceramente que no.
El 11 de septiembre ha servido para darnos cuenta de que la Unión Europea no está plenamente adaptada al nuevo contexto mundial. Voy a destacar tres aspectos fundamentales. El primero es que el terrorismo pretende desestabilizar el Estado de Derecho. Nuestra tarea debe ser, pues, reforzar el contenido y la legitimidad de la legislación europea. Hoy sólo existe una posibilidad para hacerlo, aprovechar los trabajos de la Convención sobre el futuro de la Unión Europea para comunitarizar todos los aspectos implicados en la realización del espacio de libertad, seguridad y justicia y someterlos a las mismas reglas de control democrático y jurisdiccional.
El terrorismo quiere promover el conflicto entre los ciudadanos de una misma comunidad. Debemos tener en cuenta que el terrorismo no sólo cuenta con quien pone una bomba o dispara con una pistola, sino que implica una infraestructura, medios financieros, asesoría legal, información sobre posibles objetivos, lugares donde cobijarse. Por ello, un aspecto esencial en la lucha contra el terrorismo es la reacción de repulsa de la propia sociedad frente a todos aquellos que se sirven de la amenaza y del crimen.
Por último, el terrorismo se aprovecha de la apertura de nuestras sociedades para crear el máximo daño posible. Los terroristas se sirven de la eliminación de las fronteras físicas y de la persistencia de las fronteras jurídicas y policiales entre los Estados miembros, y por ello resulta indispensable avanzar en la creación de este espacio evitando que sea utilizado de forma abusiva por los tribunales.
En la comisión que tengo el honor de presidir seguiremos con la misma atención los resultados de la aplicación del Plan de acción contra el terrorismo y la estrategia futura de la Unión. Además, nos reservamos el derecho de informar a esta Cámara si observáramos que el compromiso de la Unión contra el terrorismo se debilitara o si las disputas entre autoridades o gobiernos pusieran en peligro la seguridad de los ciudadanos europeos.
3-136
FR
Le Président. – Avant de donner la parole à Mme Perrón i Cúsi, qui va donc s'exprimer au nom du groupe parlementaire du parti socialiste européen, je la remercierai une fois encore pour sa compréhension et sa souplesse, quilesquelles nous ont permis de combattre le terrorisme de notre règlement.
3-137
ES
Terrón i Cusí (PSE). - Gracias Señor Presidente. En nombre de mi Grupo político quisiera recordar y destacar aquí que la rapidez en la toma de decisiones por parte de la Unión Europea después del 11 de septiembre debe ser una muestra de voluntad política y de cómo con voluntad política podemos alcanzar logros importantes. Lo recuerdo porque un año después nos preocupa ver que la aplicación de estas decisiones no está haciéndose con la misma celeridad.
Necesitamos voluntad política, pero -y me asocio a las palabras del presidente de mi comisión- necesitamos también nuevos procedimientos que nos permitan satisfacer las demandas de los ciudadanos.
Es necesario que la Convención aborde esta cuestión y proponga las modificaciones necesarias para tener una única estructura que abarque el espacio de justicia interior. Y eso, que puede parecer jerga comunitaria incomprensible, quiere decir cosas como que podamos tener una base jurídica coherente -que hoy no tenemos- para poder congelar los bienes y haberes de los terroristas que actúan dentro de la Unión Europea y que podamos resolver cuestiones como la de Europol. Pregunto al Consejo si vamos a permitir que una vez más este Parlamento asigne presupuesto comunitario a Europol y que este presupuesto se quede pro memoria y no se gaste, y cuánto tiempo más podremos explicar esto a los ciudadanos.
Un Eurojust operativo, resolver los problemas con los diferentes niveles de protección de datos, etc. Le pregunto directamente si están dispuestos a hacer ésto. Yo espero que sí y que asocien plenamente al Parlamento a este trabajo, como fue asociado en la reacción después del 11 de septiembre demostrando que esto era positivo.
Creemos además que estas medidas son indisociables de otras dirigidas a reforzar la defensa de nuestra sociedad. Defensa del Estado de Derecho, refuerzo de la confianza de los ciudadanos en sus instituciones, diálogo democrático, un cuidado extremo en evitar el racismo y la xenofobia, respeto y resarcimiento a las víctimas - y en ese sentido doy la bienvenida a la propuesta del Comisario - y también una política exterior basada en estos principios: fuerte en la lucha contra el terrorismo, fuerte también en el establecimiento de condiciones que permitan abordar en origen situaciones de inestabilidad extremadamente peligrosas para todos nosotros.
En ese sentido, quisiera preguntarle también cómo están en este momento las negociaciones con los Estados Unidos en la cooperación en este terreno. Y quisiera preguntarle si van a informar al Parlamento del desarrollo de estas negociaciones, de su resultado, y si van a tener en cuenta la resolución del Parlamento del pasado diciembre en relación con ésto.
Terminaré diciendo que nadie va a comprender en Europa que palabras como unanimidad, bloqueo, pilares etc., nos hagan ir despacio en la cooperación en la lucha contra el terrorismo.
Necesitamos asegurar a los ciudadanos mayor libertad defendiendo la cooperación entre los Estados miembros para ser más eficaces.
(Aplausos)
3-138
EN
Ludford (ELDR). - Mr President, there can be no compromise with those who hate freedom and democracy. There can be no tolerance of the intolerant. That said, we have more work to do to win hearts and minds in projecting a vision of Europe and the United States as beacons of human rights, non-discrimination, respect for difference and understanding of criticism. It is a paradox that young people in Africa and Asia gaze longingly at the American way of life while damning the United States as the 'great Satan'.
We must show, for instance, that we understand the difference between religion that is moderate, reasonable and compassionate and the dogmatic fundamentalism that exists in all religions, not just Islam. But we must make a special effort to keep up a dialogue with Muslims and include them in European societies. We must demonstrably treat others as we wish our own citizens to be treated. Would it not have been a magnificent gesture and morally right to have offered to airlift out all the local victims of the Bali bomb, to show that we were not just looking after rich white westerners? Maybe it is still not too late to do something.
The international fight against terrorism inevitably overlaps with the question of combating weapons of mass destruction. We are all conscious of the present developments regarding Iraq. The danger is that any pre-emptive action in the form of a war of conquest geared to regime change will leave the United States looking like an imperialist power in the Middle East. The backlash could create a whole new cause célèbre for terrorism.
We must ensure openness and respect for liberty and democracy in the adoption of anti-terrorism measures, but in the 30-page terrorism roadmap you will only find Parliament mentioned four times. The Council is negotiating agreements on mutual legal assistance, extradition and exchange of personal data with the United States, involving Europol-FBI cooperation. In principle, that is fine, but there is no democratic or judicial scrutiny. Although the subject matter is justice and home affairs, where there is normally some parliamentary input, external agreements are negotiated without parliamentary scrutiny. This is unsatisfactory and weakens our claim to be defending liberty and democracy.
(Applause)
3-139
DA
Frahm (GUE/NGL). -Hr. formand, der er mange smukke ord i rapporten om bekæmpelse af terrorisme. Der er mange smukke ord om at sikre demokratiet og sikre borgerrettighederne og om civil kriseforebyggelse. Sandheden er dog den, at vi står i en meget afgørende situation lige nu, hvor EU skal tage stilling til, om vi vil følge USA blindt, uanset hvad de finder på i forhold til Irak.
Det er også værd at forholde sig til nogen af de bekymringer, som min kollega Ludford gjorde sig omkring "preemptive strikes". Vi har et problem, når vi bruger de kønne ord, men handler anderledes, og her tænker jeg især på borgerrettighederne. Beslutningen giver sin fulde tilslutning til EU's terrorpakke, og det vil sige også EU's terrorliste. Der har vi altså lige nu et aktuelt problem nemlig det, at "National Peoples Army" og det kommunistiske parti på Filippinerne formentlig havner på EU's terrorliste sammen med deres leder José Maria Sison, som iøvrigt lever i eksil i Holland. Problemet er, at disse grupper udgør en ganske afgørende del af det netværk, som indgår i fredsforhandlingerne på Filippinerne. Det er iøvrigt en proces, som har været igang i mange år.
Parlamentet har vedtaget to beslutninger i hvert fald, der helt aktivt støtter denne proces, og jeg tror endda, at Bertel Haarder har stemt for den ene af demden. Nu er vi så ved at sætte en meget væsentlig part af den ene aktør i en fredsproces på EU's terrorliste. Hvis det ikke er at gå fuldstændig imod alle de kønne ord om kriseforebyggelse, så ved jeg ikke, hvad det er. Vi er ved at skabe et problem, og jeg vil råde Patton og Haarder til at læse deres Popper en gang til. Der er stadigvæk totalitære regimer, som der skal ydes modstand modtil, og hvis ikke vi i EU er i stand til at skelne mellem terrorister og frihedskæmpere, så bliver det en meget trist verden for os alle sammen.
Jeg vil gerne høre helt konkret: Er det sandt, at Sison, NPA og Filippinernes kommunistparti skal på EU's terrorliste? Er det sandt, at man derved er ved at sætte hele denne fredsproces fuldstændig over styr? Har man overhovedet gjort sig nogen overvejelser om, hvordan man får sammenhæng mellem de smukke ord og den barske virkelighed?
3-140
NL
Lagendijk (Verts/ALE). - De eerste associatie die veel mensen - ik denk bijna iedereen - met terrorisme en met terrorismebestrijding hebben, zijn beelden van geweld, beelden van vreselijk geweld zoals we die recentelijk nog hebben kunnen zien op Bali. Helaas is die associatie met geweld, als het gaat om terrorisme, terecht. Maar die associatie is niet terecht en zou niet terecht mogen zijn als het gaat om terrorismebestrijding.
Ik ben blij dat het gelukt is om in het Parlement een consensus te vinden over een overwegend niet-gewelddadige bestrijding van terrorisme. Laat ik een paar elementen noemen : terrorisme is geen natuurverschijnsel maar heeft ook economische en sociale wortels en juist daar zou de Europese Unie in haar programma's voor een meerwaarde kunnen zorgen. De meest effectieve strategie om terrorisme te bestrijden - Commissaris Patten maakte er al melding van - is conflict-preventie. Legitimering van militaire acties is alleen mogelijk door en via de Verenigde Naties. Dat zijn allemaal elementen die mijn fractie ten zeerste toejuicht omdat het de kernelementen zijn van de niet-gewelddadige bestrijding van terrorisme. Voeg daarbij de bezorgdheid over het unilaterisme van de VS en de afwijzing van zogenaamde pre-emptive strikes, de sterke nadruk op de bescherming van fundamentele burgerrechten en de erkenning van de noodzaak om te komen tot minimumnormen op het gebied van strafrecht en ik denk dat met recht gezegd kan worden dat wat in deze resolutie gepresenteerd wordt een evenwichtige opsomming is van oorzaken en mogelijke acties. Wat mij betreft een Europese visie op terrorisme, niet persé tegenover een Amerikaanse visie op terrorisme maar wel als de basis van een evenwichtige dialoog over terrorisme tussen gelijken.
Waar we wel voor moeten oppassen, collega's, Commissaris en Voorzitter, is dat deze evenwichtige papieren visie niet wordt overspoeld door een praktijk die gedomineerd blijft door oppressie en militaire middelen. Ik ben ervan overtuigd dat alleen als de praktijk even evenwichtig wordt en is als deze papieren resolutie, het ons zal lukken om terrorisme met succes te bestrijden zonder nieuwe oorzaken van terrorisme in het leven te roepen.
Tenslotte Voorzitter, ergens in de resolutie wordt melding gemaakt van Galileo, een systeem van inlichtingen, informatie en navigatie dat de Europese Unie op poten aan het zetten is. En ik heb het debat over Galileo er nog eens op nagelezen. Keer op keer is daarin gezegd dat Galileo een civiel systeem is dat in principe niet gebruikt wordt of te gebruiken is voor de verzameling van militaire informatie en mijn indruk is dat zeker de eerste generatie Galileo absoluut niet geschikt is om wat voor informatie dan ook te verzamelen die nuttig zou kunnen zijn voor terrorisme-bestrijding. En ik snap dan ook eerlijk gezegd niet zo goed dat het Parlement deze verwijzing naar Galileo wil opnemen. In mijn ogen is deze vermelding ofwel voorbarig omdat het huidige Galileo helemaal nergens toe kan dienen, ofwel is het Europees Parlement in het verleden verkeerd voorgelicht. Galileo is toch een systeem voor zogenaamd dual use, en dat zijn voor mij twee argumenten om de verwijzing naar Galileo in deze terrorismeresolutie te schrappen.
3-141
DA
Camre (UEN). - Hr. formand, det er muligt, at det er ukorrekt at sige det her, men demokratisering af den islamiske verden er altafgørende for den vestlige verdens sikkerhed. Det er ikke muligt effektivt at forebygge og bekæmpe terrorismen, så længe så mange millioner mennesker lever i en håbløs tilstand af uvidenhed, fattigdom, politisk og økonomisk stagnation og ufrihed. Det bliver de desværre ved med, indtil Vesten griber ind.
Europas ledere - , og reelt med undtagelse af Toni Blair og den danske regering - lever i en uærlig tro på, at det hele nok løses indefra, hvis vi bidrager med diplomatisk udenomssnak, ved at vente og se og kritisere USA i håb om, at terroristerne ikke slår til for alvor i en europæisk storby. Ingen leder i den arabiske verden er blevet væltet ved et folkeligt oprør i de sidste 80 år, og intet bliver ændret, hvis vi fortsat er passive. Europa er kun kommet dertil, hvor vi var i 1938, da Chamberlain vendte hjem fra mødet med Adolf Hitler i München og proklamerede, at der ville være fred i vor tid.
Jeg forstår godt, hvis USA har svært ved at respektere os, for vi tør ikke sætte magt bag vore mange fine ord. Europa bliver ikke en medspiller, uanset hvor mange beslutninger vi vedtager. Vi bliver det kun ved at udvikle vore lande militært på lige fod med USA.
De diktatoriske regimer i de lande, der producerer terrorister, og som betaler for terroren, er uden folkelig støtte, men folkene er så undertrykte, at de ikke kan gennemføre den nødvendige omvæltning. Hvis vi mener noget med vores bekendelse til frihed og demokrati, er det vores pligt at stå sammen med USA i opgøret med hele striben af terrorskabende diktaturstater. Jeg takker minister Haarder for hans klare understregning af nødvendigheden heraf.
3-142
NL
Belder (EDD). - Voorzitter, op die onvergetelijke dag van 11 september 2001 bevond ik mij met een delegatie van dit parlement in Washington. Die dag is de ijkdatum voor de wereldwijde strijd tegen het zogenoemde internationale terrorisme. De islamitische drijfveren van de terroristen van deze zwarte dinsdag zijn inmiddels afdoende gedocumenteerd. En deze dreiging duurt voort tot op vandaag. Denk aan de recente aanslagen in Indonesië en Israël.
Over de urgentie van de mondiale bestrijding van het islamitische terrorisme bestaat derhalve geen twijfel. De voorliggende gezamenlijke ontwerpresolutie van het Europees Parlement is daarbij echter weinig behulpzaam. Allereerst komt de aard van de islamitische dreiging onvoldoende uit de verf. De resolutie volstaat met verwijzingen naar mogelijke oplossingen om verbreiding van islamisme tegen te gaan. Dat is niet voldoende. Wij dienen de aard van deze dreiging echter veel serieuzer te nemen. Meer kennis van het gedachtegoed van deze terroristen is daarbij een eerste vereiste.
Daarnaast zaait de resolutie verwarring. Ik doel dan specifiek op paragraaf 28 van de gezamenlijke ontwerpresolutie. Daarin wordt het strijdmiddel van antiterrorismeclausules in akkoorden tussen de EU en derde landen aanbevolen. Wie zou daar op tegen kunnen zijn? Punt is echter dat als lichtend voorbeeld een associatieovereenkomst met de Republiek Libanon wordt opgevoerd. Uitgerekend een staat waarin een islamistische terreurbeweging, de Hezbollah, een groeiende machtsfactor van betekenis is. Voeg daarbij nog de nauwe banden die Hezbollah onderhoudt met Syrië en vooral de Islamitische Republiek Iran.
Juist daarom zou ik erg graag van Raad en Commissie willen vernemen hoe de Republiek Libanon past in de Europese strategie van mondiale terreurbestrijding! Ik wacht echt op een antwoord.
3-143
IT
Borghezio (NI). - Signor Presidente, riprendo alcuni degli argomenti svolti dal collega Belder poco fa, per fare un'osservazione di carattere generale; qui sembra - tolto qualche raro intervento - che parliamo un po' in generale quasi dell'idea kantiana del terrorismo, quando invece il pericolo incombe non solo all'esterno, ma purtroppo anche all'interno dei confini dell'Unione europea. Mi riferisco al terrorismo islamico, che abbiamo quasi già dentro le nostre case.
Dopo l'11 settembre gli Stati Uniti, pur nell'intreccio innegabile, e anche politico, d'interessi con i paesi produttori di petrolio, hanno aggredito in modo non ipocrita il problema del fondamentalismo terrorista, scatenando e dichiarando una guerra a tutto campo contro l'idra a più teste di al-Qaida.
Qui in Europa, invece, dobbiamo osservare una specie di calo di tensione, che si rivela anche semanticamente nella difficoltà di aggiungere l'aggettivo "islamico" o "fondamentalista islamico" al termine terrorismo. Sembra che l'Europa voglia minimizzare il ruolo svolto in materia di terrorismo da alcuni paesi arabi e islamici, come l'Iraq, la Siria, la Libia, il Sudan, l'Iran e altri.
Il collega poco fa citava giustamente il Libano. Per tre motivi: primo, per la speranza di acquisire uno status di neutralità e quindi l'illusione di evitare azioni di terrorismo nel proprio territorio; secondo, per salvaguardare rapporti di affari; terzo, per mantenere invariati gli approvvigionamenti energetici. Tre motivi molto chiari: la paura, il denaro, il petrolio. L'Europa sembra nascondersi per questi motivi di fronte a un pericolo che, ripetiamolo, è dentro i suoi confini; solo nel mio paese, qualche giorno fa, un magistrato specializzato nella lotta al terrorismo, il dottor D'Ambrosio, denunciava la presenza di 1500-2000 guerrieri di Allah solo nel nostro paese. La commissione antimafia ha più volte denunciato le connivenze fra mafia e terrorismo: nel mio paese l'organizzazione mafiosa della camorra fornisce regolarmente documenti falsi ai terroristi. Nella proposta di risoluzione l'Unione europea respinge ogni tentativo di difendere e giustificare il terrorismo. Questa è esattamente la descrizione del comportamento tenuto fin dai giorni immediamente successivi all'11 settembre da almeno cento imam in cento moschee o centri islamici, a cominciare da quella, famosa, di Londra.
E' nostro dovere reprimere seriamente e perseguire questi atteggiamenti e questi comportamenti di persone, gruppi e organizzazioni che fanno propaganda filoterroristica.
3-144
ES
Galeote Quecedo (PPE-DE). - Señor Presidente, a estas alturas del debate nadie puede poner en duda que hoy la principal amenaza para nuestra seguridad como europeos, es el terrorismo. No cabe distinguir entre terrorismo nacional o internacional porque, en el mundo en que vivimos, la estrategia del terror tiene un carácter globalizado y los Estados miembros no tienen capacidad por sí solos para combatirlo con eficacia.
En ese sentido, es justo reconocer que, desde los trágicos atentados del 11 de septiembre de 2001, hemos avanzado considerablemente a nivel europeo e internacional en el combate de esta lacra. Por lo tanto, hoy no toca hacer un ejercicio declarativo sobre nuestro compromiso en la lucha contra el terrorismo -que se da por supuesto- sino debatir con la Comisión y el Consejo sobre las medidas concretas adoptadas, la eficacia de su aplicación, su efectiva implementación en todos los Estados miembros y, ante todo, sobre qué más podemos y debemos hacer.
Para ello, tenemos como referencia el plan de acción ya aprobado y, como horizonte, la necesaria traslación a la Convención sobre el futuro de la Unión Europea del mandato para desarrollar el tercer pilar y seguir ampliando la base jurídica comunitaria en esta materia.
Siendo coherentes con el papel impulsor que el Parlamento Europeo ha venido desempeñando, incluso antes de los atentados del 11 de septiembre, voy a exponer brevemente algunas ideas que, a propuesta de mi Grupo, han sido incluidas en la resolución común que vamos a votar mañana.
Como prioridad, la adopción de nuevas reglas que amparen a las víctimas del terrorismo, armonizando las legislaciones nacionales y, ¿por qué no?, creando algún instrumento comunitario de amparo a las víctimas. También es necesario introducir cláusulas democráticas en los acuerdos de asociación y de partenariado que la Unión suscribe con terceros Estados -el que vamos a firmar dentro de poco con el Líbano puede ser un precedente-, y hemos de adoptar medidas compartidas en los Estados miembros que eviten la instrumentalización del marco democrático en beneficio tanto directamente de los terroristas como, indirectamente, de sus cómplices y colaboradores necesarios.
Al amparo de la legislación vigente, y siempre al amparo del Estado de Derecho, la Unión Europea ha de estar siempre vigilante ante cualquier intento de justificación del recurso a la violencia, porque no hay terroristas buenos y malos. Todos son igualmente despreciables. La motivación de sus crímenes es siempre la misma, y su resultado, igualmente injusto, ya produzcan muertes en el País Vasco o en Indonesia.
3-145
NL
Wiersma (PSE). - Voorzitter, dit debat wordt ruim een jaar na de aanslagen in de Verenigde Staten gevoerd. Ik denk dat het een goed moment is om stil te staan bij de voortgang die geboekt is in de strijd tegen het internationale terrorisme maar ook bij de uitgangspunten waarop die gebaseerd moet zijn. Recente gebeurtenissen tonen dat de dreiging nog volop aanwezig is. Zie de verschrikkelijke catastrofe die enkele weken geleden op Bali plaatsvond.
De kernvraag bij het beleid van de Europese Unie is natuurlijk in welke mate alle genomen maatregelen tot een afname van het risico van terrorisme hebben bijgedragen. Kunnen Commissie en Raad daarover iets zeggen? Het Europees Parlement wil graag vaker en beter geïnformeerd worden over de uitvoering van het actieplan. Onze achterban heeft daaraan behoefte. Ik begrijp dat veel informatie gevoelig is maar een omvattend overzicht van de activiteiten geeft geen direct inzicht in de effectiviteit van het beleid. Slagen wij er daadwerkelijk in terroristische netwerken terug te dringen?
De ontwerpresolutie van het Europees Parlement besteedt terecht veel aandacht aan de rol van de Verenigde Naties in de strijd tegen het internationale terrorisme. Die rol is cruciaal. Wij willen een internationale aanpak van een internationaal probleem met de collectieve veiligheid als uitgangspunt, dus optreden via de VN-Veiligheidsraad en niet eenzijdig of met gelegenheidscoalities. Dat is een kwestie van principe maar het is ook wenselijk vanuit de noodzaak een zo breed mogelijk draagvlak te verwerven voor de strijd tegen het internationale terrorisme. De bestrijding van de oorzaak van het terrorisme is de meest effectieve aanpak van de voedingsbodem van het fenomeen. Wij willen dat zaken als bevordering van democratie en strijd tegen armoede daarvan duidelijk deel uitmaken. Het beleid mag niet versmald worden tot militaire of politieoperaties. De Europese Unie beschikt als geen ander over het scala van instrumenten dat daarvoor nodig is. We praten eigenlijk over een vorm van conflictpreventie en dat is toch de algemene prioriteit van de Europese Unie in haar buitenlands beleid.
Dat brengt mij bij het speciale probleem waarover Commissaris Patten ook al heeft gesproken, namelijk het probleem van de zogenaamde gemankeerde staten, de failed states. Die vinden we vooral in Afrika maar ook dichter bij huis. Neem bijvoorbeeld Transdjnestrië, het afgescheiden gedeelte van Moldavië. Deze landen of gebieden bieden een uitstekende thuisbasis en werkplek voor criminelen en terroristische activiteiten, activiteiten die vaak met elkaar verbonden zijn. De Europese Unie zou wat mij betreft, met name als het gaat om een aantal gebieden dichter bij huis - en ik noemde er een - wel wat actiever mogen optreden en de oplossing van bijvoorbeeld het probleem in Transdjnestrië niet alleen mogen overlaten aan andere landen en organisaties.
Ten slotte zijn wij van mening dat de Europese Unie bij haar overwegingen over haar rol in de strijd tegen het terrorisme best wat ambitieuzer zou kunnen zijn als het gaat om de inzet van de nieuwe instrumenten van het gemeenschappelijk buitenlands- en veiligheidsbeleid in de strijd tegen het terrorisme. In de exceptionele omstandigheden waarmee wij geconfronteerd worden moet men zich afvragen of er meer taken zijn dan die van Petersberg alleen. Dat zou ook aansluiten bij onze meer algemene opvatting dat we meer in EU-verband en minder in nationaal verband moeten optreden in de strijd tegen terrorisme. Als de EU gezamenlijk optreedt kan ook in het kader van de VN meer bereikt worden.
3-146
SV
Malmström (ELDR). ( Herr talman! Den skräck och panik som terrorismen sprider är densamma, oavsett om det rör sig om en ensam prickskytt i Washington eller stora nätverk som al-Qaida. Terrorismen i sig är inget nytt fenomen. D - den "uppfanns" inte den 11 september 2001. Däremot är den globala terrorismen med ett världsomspännande nätverk, högteknologiska vapen och till synes outtömliga ekonomiska resurser ett nytt och väldigt skrämmande fenomen. >>New Paragraph ................
................
In order to avoid copyright disputes, this page is only a partial summary.
To fulfill the demand for quickly locating and searching documents.
It is intelligent file search solution for home and business.